Režie:
Paweł PawlikowskiKamera:
Łukasz ŻalHrají:
Joanna Kulig, Tomasz Kot, Borys Szyc, Agata Kulesza, Cédric Kahn, Jeanne Balibar, Adam Woronowicz, Adam Ferency, Dražen Šivak, Slavko Sobin, Aloïse Sauvage (více)VOD (1)
Obsahy(1)
V období budování stalinského Polska, ale také moderní západní Evropy se odehrává příběh velké osudové lásky zpěvačky Zuly a skladatele Wiktora. Nedokážou žít spolu, ale zároveň se fatálně přitahují a nevydrží být bez sebe. V kulisách Varšavy, Berlína a Paříže zní jazzová a folklorní hudba a Zula s Wiktorem rozehrávají nádhernou, ale hořkou baladu, svoji vlastní studenou válku. Kunderovsky laděným milostným eposem navazuje Pawel Pawlikowski na úspěch oscarové Idy. Za dílo nabité elektrizující hudbou i obrazovou krásou byl na festivalu v Cannes odměněn Cenou za nejlepší režii. (Aerofilms)
(více)Videa (5)
Recenze (178)
Na první letmý pohled opáčko po "Idě", ale i když by se mohlo zdát, že Pawlikowski po úspěchu svého nenápadného průlomového filmu jde na jistotu za festivalovým úspěchem a cenami, tak "Studená válka" překvapí tím, jak se od "Idy" liší ve všech ohledech. Tedy až na základní východisko o ryze osobním tématu a skrze něj zrcadlení polské dějinné a morální tragédie. Nicméně tato rovina leží tentokrát spíše v druhém plánu a plátno patří převážně zničující, ale současně tolik živelné romanci. Pawlikowskému nelze upřít, že má "Studenou válku" detailně promyšlenou, díky čemuž nesklouzne do manýry nebo jen kopírování "Idy". Vyprávění hudbou, provázání romantické a společensko-politické linie s ústředním motivem muziky, ale také opět koncepční užití klasického formátu a především pak souhra všech uvedených elementů v zájmu dramaturgie díla a jeho vyprávění dokazují, že Pawlikowski je bravurní režisér, který v rámci své vlastní tvůrčí renesance dozrál. Jistě, nabízí se otázka, s čím přijde dále a jestli se vydá novým stylovým směrem, nebo bude dále předvojem festivalové nostalgie po vrcholné éře autorského filmu (na které ostatně jede také Marhoulovo "Nabarvené ptáče"). Jenže stejně tak se nabízí uznat, že "Studená válka" (stejně jako "Nabarvené ptáče") nelze omezit jako pouhý soubor aluzí, protože o ty představují až úplně poslední z předností tohoto vytříbeného a emocemi pulzujícího filmu. ()
Studená válka ve studeném filmu. 1) Nepříliš sympatická femme fatale a nepochopitelná vášeň skladatelova pro ni (navíc jen jakoby dokumentárně deklarovaná). Jemu věřím jeho profesi, ale lásku ne. Jí nevěřím vůbec nic._____ 2) Ve druhé polovině se mé výhrady poněkud otupily, ale vztah k filmu jsem nezískal._____ 3) Nedivím se, že mnozí komentátoři dávají film do souvislosti s Milanem Kunderou. I v jeho díle cítím podobnou odtažitost, chlad a až jakýsi neosobní zájem laboranta při pokusu s morčaty._____ 4) Zula je jako sedmikráska - vím, co chci, nevím, co chci. Typický troublemaker v sukních. Připomíná mi (údajný) výrok Oscara Wilda: Ženy nevědí, co chtějí, ale nedají pokoj, dokud to nedostanou. Na Zulu jako stvořené._____ 5) 40letý Tomasz Kot (Wiktor) splnil po herecké stránce, co jsem očekával. Jeho věk uvádím k roku natáčení snímku - 2017._____ 6) Výstižný koment o schopnosti partnerského soužití obou hlavních postav: gudaulin****. Přesný koment: Marze***, meisje***. ()
Písničky (OJOJÓJ - Dwa serduszka, cztery oczy, co płakały we dnie, w nocy) a černobílé fotografie skvělé, melodramatický příběh je dobře zasazen do dobového prostředí, byť on sám až tak přesvědčivý není... Paweł Pawlikowski věnoval film svým rodičům, jejichž osudy rámcově zobrazuje, a možná právě v tom je oko, do kterého se jeho příběh nechal chytit. A možná také proto byl pro mě filmový osud ansámblu Zespól Piesni i Tanca Mazowsze (ve filmu Mazowsze zaměněn za Mazurek) zajímavější než lapálie mileneckého páru, který má hodně blízko k Pierre Louÿsově "La femme et le pantin", či filmové variantě (nejvíce asi Luis Buñuel "Cet obscur objet du désir!") ()
Celý svý mládí jsem prožil v komunistickým hnusu, ale dneska už na to koukám jako na nějaké exotické zvířátko kdesi v ZOO. Foldyna a Kateřina Konečná asi při pohledu na sovětskou častušku, oslavující Stalina, zamáčkli nostalgickou slzu, nám ostatním ale naštěstí vzpomínky nenávratně odvál čas. Film se v té politice naštěstí moc nehnípe a je esteticky naprosto překrásný, dlouho jsem neviděl tak úžasnou černobílou kameru, to je v dnešní době poklad. Love story je jednoduchá, ale jímavá, hlavní hrdinka mi typově přišla jako Léa Seydoux, charismatická a netuctově krásná. A krásně zpívala, jedno jestli polské lidovky, které mají také cosi do sebe, nebo šanson. Konec je ve své strohosti o to drtivější, žádné laciné ždímání slz. ()
Po asi treťom zhliadnutí som sa znova uistil, že sa jedná pre mňa o film s pravdepodobne najväčším rozkolom medzi jeho umeleckými a remeselnými superkvalitami a mojou emočnou angažovanosťou. Hyper-intelektuálny film po všetkých smeroch prakticky výtvarne dokonalý, ale kvôli svojmu chladnému odstupu od postáv (aspoň pre mňa) bez jedinej skutočnej emócie. Viem, že to bol pravdepodobne úmysel, no asi nebol mojou šálkou kávy. 3,5* ()
Galerie (27)
Zajímavosti (11)
- Filmové hudební těleso je volně inspirované souborem Mazowsze, který vznikl v roce 1948. (Zdroj: Letní filmová škola)
- Po zhliadnutí jeho účinkovania v tomto filme chcel Danny Boyle, ktorý bol krátko pri réžii 25. filmu o Jamesovi Bondovi, obsadiť Tomasza Kota ako záporáka. Producenti Bonda nesúhlasili s jeho výberom, chceli zabehnutejšie meno, a tak Boyle z projektu odišiel. (Bilkiz)
- Na filmovom festivale v Cannes si film vyslúžil 18-minútový standing ovation. (Bilkiz)
Reklama