Režie:
Arthur LubinHudba:
Edward WardHrají:
Nelson Eddy, Susanna Foster, Claude Rains, Edgar Barrier, Leo Carrillo, Jane Farrar, J. Edward Bromberg, Fritz Feld, Frank Puglia, Hume Cronyn, Fritz Leiber (více)Obsahy(1)
Výpravný film podle nesmrtelné hororové novely Gastona Lerouxe ozdobil svým hereckým mistrovstvím Claude Rains, který ztělesnil maskovaného fantoma pařížské opery. Šílený skladatel touží udělat hvězdu opery z krásné sopranistky (Sussana Fosterová) a pomstít se těm, kteří si přivlastnili jeho skladbu. Odvážný barytonista (Nelson Eddy) se snaží získat si přízeň sopranistky a vypátrat znetvořené monstrum. Fantom nemilosrdně likviduje všechny, co se staví proti jeho požadavkům. Velkorysá produkce a výborné herecké výkony učinily z tohoto filmu mistrovské umělecké dílo, kterému zub času nijak neubral na působivosti. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (28)
Příjemná podívaná, s možná příliš velkou pozorností kladenou opeře samotné, ale člověk se prostě neubrání srovnání s dokonalou verzí z roku 1925... čili zklamání tak jako tak. Fantom v podání Claude Rainse není zdaleka tak tajemný jako Chaneyho, ale není to jeho chyba. Myslím, že lepší bylo postavu Fantoma nijak moc nebudovat a mít ho tam už od počátku pobíhajícího po sklepení. Horor..... ()
Oscar 2 : Kamera, Výprava + 2 nominace: Hudba - M, Zvuk ()
║Rozpočet $1,5milióna║ ()
Horrorová romance, kterou mám velmi rád. Pravda, na vzbuzování strachu tenhle film dobrý není, ale přesto má příběh zohaveného fantoma Pařížské opery svoje stálé kouzlo, v tomto snímku navíc podpořené jak vynikající stylizací prostředí i hereckých výkonů. Je to takový roztomile naivní hollywoodský synek, který svou naivitou nepopuzuje. ()
Show musí pokračovat. Osmnáct let po slavné němé adaptaci Fantoma opery to Universal zkusil znovu. Tentokrát již se zvukem a rovnou i v plné barevné škále. Lerouxovi předlohy se Lubin drží hodně zvolna. Nechybí tomu takové to naivní kouzlo starého Hollywoodu. Tím hlavním důvodem proč to funguje je obsazení. Ono taky, když máte v roli fantoma Rainse, kterému temné postavy s tragickým rozměrem jdou tak říkajíc k duhu, tak není zase tak moc řešit. Zdánlivě. Neznámo proč se někdo rozhodl celou postavu Claudina po jeho znetvoření odsunout někam na čtvrtou kolej veškerého dění. Rains tak nemá sebemenší šanci svůj geniálně rozehraný part dotáhnout k dokonalosti. Pro kulisy pařížské opery byly zrecyklovány ty z adaptace z roku 1925. A vypadají stále monumentálně. Docela zajímavý je segment z Claudinova podkrovního apartmánu, pro jehož účely byly pravděpodobně také využity kulisy z jiného filmu, protože jsou v tom nejlepším odkazu německého expresionismu. Akorát se zbytkem filmu tak zcela neladí. Ovšem i tak je na ně radost pohledět. Což ostatně platí o celém filmu. ()
Tak nevím no, ale mě přijde, že to v konkurenci všech těch hororových fláků od Universalu patří k tomu nejlepšímu. Claude Rains coby fantom září a i ostatní herci jsou kupodivu obstojní. Navíc zde funguje docela příjemný humor a barva také ničemu neuškodila, takže opravdu spokojenost maximální. ()
No, je to něco mezi třemi a čtyřmi hvězdičkami. Potíž je podle mě v tom, že příběh postrádá (kromě slibného začátku) emocionální náboj a nedává nám mnoho šancí Fantomovi porozumět, pochopit jeho chování a litovat ho. V Lerouxově předloze tohle funguje. 50 % ()
(5x) Kralevic mezi monstr filmy Universalu 40. let. Překrásný Technicolor, skvělá hudba a ještě lepší výprava, dokonalá tvářička Susanny Foster, komické interakce mezi dvěma nápadníky z nichž jeden je Nelson Eddy... více netřeba. A ono to má ještě výborného Claude Rainse. Musím se už také konečně pokochat téměř identickým Climaxem (1944), ve kterém oslintává Susannu Boris Karloff. #LFŠ ()
Fantom opery z roku 1943 se v mnohém liší od svého staršího bratříčka z r.1925 s Lonem Chaneym.Zatímco starší verze byla laděna opravdu spíše jako horor znetvořený erik byl monstrum v pravém slova smyslu,tady je vše spíš lehce komediální se smutným koncem,působivými operními vložkami a Erik Claudin mi přišel vykreslený jako ubožák,který dokud nebyl znetvořen, pomáhal mladé zpěvačce nezištně a nikomu neubližoval,ale potom se pomátl a začal zabíjet,oproti verzi s Chaneym mi ho bylo i líto.Barva mi tady nepřišla jako dobré řešení,všechny barevné filmy tehdejší doby mi připadají jako vymalované pastelkami.A taky barva hodně ubrala filmu na atmosféře,jako černobílý by získal hodně na působivosti.Možná by si i zasloužil místy prostříhat,aby se zrychlilo místy moc rozvláčné tempo.Celkový výsledek ale o něco převyšuje věčná pokračování universalovských hororů s Frankensteinem a Draculou,proto dám 4*. ()
Ten posun od hororu k tragédii tomu svedčí. Vizuálne krásne, pôsobivé a prekvapivo aj vtipné.Proste krásna ukážka vtedajšej Hollywoodskej produkcie. Ale nemú verziu s Chaneym mám predsa len trochu vyššie 8/10 ()
Hollywoodske 40. roky chrumkám ako králik. Chutia mi. Film noir s Veronicou Lake, melodrámu s Ritou Hayworth, muzikál s Fredom Astairom. I hororovú romancu s Claude Rainsom. Ak Dario Argento vo svojej verzii príbehu prináša groteskný horor a podivné monštrum s peknou tvárou, Lubin stavia na dojímavú drámu so znetvoreným hrdinom. A príliš spolieha na dlhé operné pasáže, ktoré dielu naozaj dodávajú zdanie veľkofilmu - ja osobne by som radšej uprednostnil menej hudby a spevu (napriek alebo práve kvôli tomu, že dej sa odohráva v opere) v prospech strašidelného aspektu príbehu. Pri scéne, v ktorej Fantóm píli reťaz lustra si divák uvedomí, že predovšetkým Rains je prototypom neskorších maskovaných maniakov. Byť fanatickým milovníkom opery, dávam plný počet. ()
Rozhodne nemožno Lubinovmu filmu vyčítať, že nemá spád a že postavy nie sú zaujímavé a nemajú tie správne motivácie. Avšak ide o to, čo od značky s názvom Fantóm opery očakávate. Pokiaľ farebnú technicolorovú melodrámu s komediálnymi prvkami, tak si ho dokonale užijete. Temnejší nádych získa film až v záverečnej štvrťhodinke a osobne pri Fantómovi opery preferujem, keď sa v katakombách prechádzame viac ako iba zopár záverečných minút. Logiku význam riešiť nemá, viď "geniálny" policajný plán, vďaka ktorému o niekoľko minút príde o život jeden policajt, pričom nikto sa nad tým príliš nepozastavuje. 70% ()
Na tuto verzi Fantoma opery se dá dívat ze tří úhlů - a ani jeden není moc lichotivý. První nabízí srovnání s Lerouxovým románem, což by byl totální výbuch, společného to kromě názvu a prostředí pařížské Opery jinak nemá už téměř nic. Druhý pohled nabízí srovnání s ostatními verzemi tohoto příběhu, což sice proti Schumacherovým nepovedeným vizuálním orgiím nedopadá vůbec špatně, ale ve srovnání s geniální němou verzí z roku 1925 jde o propadák. Chaneyho film by tuto operní romantiku zadupal do země. A tak zbývá jen hodnocení filmu jako samostatného celku: a ten je vcelku smířlivý. Sice tam bylo strašně moc opery, na kterou mi vůbec nevadí zajít do divadla, ale tady neskutečně zdržovala, a také komické výstupy Eddyho a Barriera, které jinak tragicky laděný příběh posouvaly kamsi k Singing in the Rain. Claude Rains je ovšem skvělý, výprava hezká a naivita místy i roztomilá... Film samotný tedy špatný vůbec není, jen je to úplně jiný žánr, než by měl být, a název hororové klasiky si pouze vypůjčil. ()
Sedmý disk z kolekce Universalu klasických černobílých hororů poněkud narušuje tradiční stereotyp, protože jako jediný oplývá barvou z dílny Technicolor. Příběh vymyslel a sepsal na přelomu 19. a 20. století jeden ze zakladatelů francouzské detektivky Gaston Leroux. V pařížské Opeře se snaží uchytit jako sólová operní zpěvačka mladá dívka, za níž brousí místní důstojník. A také další sborista. V pozadí však je ještě tajný ctitel, obdivovatel a podpůrce dívky, o němž nikdo netuší – stárnoucí houslista, který však nečekaně dostane výpověď, protože u něj nabývá vrch artróza. Poté, co ho tragicky popálí kyselina v obličeji, stáhne se do podzemí Opery a odtud dále dohlíží na úspěchy své svěřenkyně – a to i přes mrtvoly. I přes své relativní stáří však film působí i dnes svou kamerou, hereckými výkony, i výpravou. Film najdeme na disku ve formátu obrazu 1,33:1 (4:3) a opět se zvukem v Dolby Digital 2.0 – a lze zvolit české titulky. K filmu si také jde pustit komentář filmového historika Scotta MacQueena. který se soustředí spíše na nezáživné detaily týkající se herců, jejich života a dalších filmů, dozvíme se, jak probíhal výběr herců, a nebo také oper, protože největší problém se týkal sehnání práv k jejich filmovému uvedení. Následuje již samozřejmý dokument o vzniku filmu Duch Opery – Fantom odmaskován. Trvá 50 minut a filmový historik, který pronášel komentář k filmu, se ujal i role hostitele. I tentokrát jde dokument detailně po historických faktech – dozvíme se informace o autorovi románu, dalších adaptacích předcházejících i následujících tento snímek. Z původního němého filmu dokonce uvidíme návrhy kreseb a unikátní záběry různých verzí a různých konců tohoto němého snímku. A na závěr již opět jen plakáty, fotosky, fotografie ze zkoušek, a zcela na konec trailer, který je také barevný, jako film samotný. ()
Paradoxom je, že nástupom fantoma na scénu film stratil atmosféru a pôsobivosť úvodných scén. A začalo to excelentne, oživujúci farebný vizuál, kostýmy, temnota parížskych ulíc, decentný humor... Časom však horor zostal len v predlohe, jedna z vecí, ktoré ma dosť iritovali boli aj dlhé operné scény. ()
Fantom opery je v tomto podání barvotisková hloupůstka, ovšem hollywoodsky vycizelovaná do nejmenších detailů. Opulentní výprava, nákladné kostýmy a poměrně nápaditá kamera dělají z filmu povinnost pro toho, kdo chce vidět zlatou éru kalifornských studií v nejryzejší podobě. Vůbec nemluvím o skvěle si nahrávající komediální dvojici nápadníků v podání Nelsona Eddieho a Edgara Barriera. Jejich smíření na konci filmu už chyběla jen věta "Myslím, že je tohle začátek skvělého přátelství." Což je pozoruhodné, protože Claude Rains aka Fantóm byl právě tím, ke komu byla v Casablance pronesena. ()
Fantóm Opery, je všehovšudy opera. Viac sa tam spevácky jódluje, ako šteklí divácky strach. Verzia z roku 1925 mala byť predobrazom. Hutná atmosféra, geniálna maska Fantóma ( fungujúca a odmaskovaná nie za 5 dvanásť, ako tu ) a zbytočné nenaťahovanie. Toto je skôr výsmech ala Technicolor, titulná postava sa zrodí, až po polhodine 1 hodinu aj pol dlhého snímku a nemá s hororom spoločné ani h0vn0. A tie Oscary? Tragédia. Videl vôbec niekto z akademikov toho roku snímok KOMU ZVONIA DO HROBU nominovaného v rovnakých kategóriách? ()
Je trochu netradiční vidět film z té doby, ještě navíc horor, barevný. Trochu to ubírá na té atmosféře. Na druhou stranu barva v tomto snímku přidává tomu světu opery na maximální působivosti, takže teď si černobílýho Fantoma neumím ani představit. Oproti Fantomovi opery z roku 1925, kde se v kanále odehrávala velká část filmu, se tady děj přesouvá z kanálu na povrch a do Fantomova doupěte v kanále se podíváme asi na posledních deset minut, což je trochu škoda, protože kanál měl svou atmosférou velký potenciál. Co mě taky trochu mrzelo byl příliš rychlý a jednoduchý závěr (v porovnání s honičkou napříč Paříží v původním Fantomovi) a také to, že postava Fantoma jako taková měla celkem málo prostoru. Sice jsme si dosytosti užili background story o jeho původu, ale ze samotného Fantoma byl vidět většinou jen stín (pravda, působivý stín). O komediální stránku filmu se nám starala dvojka kladných hrdinů - Baryton a Policajt . ()
Neskutečně naivní a absurdní děj dělají z toho snímku jakousi parodii na horror. Série Drakula, Frankenstein a Vlkodlak jsou v úplně jiné lize. 35%. ()
Milovnici opery tomu daju evidentne plny pocet, mne ale opera proste nesmakuje. Ono film moc nefunguje ani na povestnej spirale postupneho vzbudzovania strachu - vysoky pocet davam hlavne za to, ze mam rad hollywoodske filmy 40. rokov : 72 % ()
Reklama