Režie:
Sergej LoznicaScénář:
Sergej LoznicaKamera:
Oleg MutuHrají:
Boris Kamorzin, Valeriu Andriuta, Sergei Kolesov, Georgij Dělijev, Tamara Jacenko, Ljudmila Smorodina, Valerij AntoňukObsahy(1)
V Donbassu, regionu na východní Ukrajině, probíhá hybridní válka, tedy otevřený ozbrojený konflikt spojený s vraždami a loupežemi, které v masovém měřítku páchají separatistické skupiny. V Donbassu je válka nazývána mírem, propaganda považována za pravdu a nenávist vydávána za lásku. Cesta napříč Donbassem odhaluje řetězec kuriózních dobrodružství, v nichž se mísí fraška s tragédií stejně jako život se smrtí. Není to příběh jednoho regionu, jedné země či jednoho politického systému. Snímek pojednává o světě ztraceném v post-pravdivých a falešných identitách. Je to film o každém z nás. (HBO Europe)
(více)Videa (2)
Recenze (76)
Východní Ukrajina okupovaná ruskou armádou po neslavné události na Majdanu. Všudypřítomná propaganda manipuluje s lidmi tak jak má, čímž se společnost začne nelichotivě rozkládat. Takovou atmosféru přináší artový snímek režiséra Sergeje Loznica plný naprosto reálné absurdity, kterou se mu výborně podařilo odlehčit ironií, satirou a místy snad i grotesky. I když divácký úsměv to snad ani vyvolat nemůže. Ve svém poselství je ale snímek zcela jasný, i když neinformovaný divák může mít u mnohých scén problém pochopit co, kdo, kde a proč. Vojenská skupina, separatistická skupina, zkrátka to všechno jaksi nějak vzplývá. Taková je však syrová realita. Syrová realita ční i z každičkého záběru, že to až vypadá, že se jedná o publicistický dokument než o film. Děj je epizodický, což v podstatě každičkou scénou s určitého místa či prostředí vyvolává dojem povídkového filmu. Každá ale taková scéna, či dejme tomu povídka, o něčem vypovídá. Po umělecké stránce tomu dopomáhá i naprosto výborná kamera kombinující různé styly. Nejčastější je dokumentární styl, ale použit je i tzv. found footage a samozřejmě, v artových filmech nejpoužívanější, statický, který je svým dojmem záběru z bezpečnostní kamery asi nejrealističtější. O hereckých výkonech nemá cenu ani diskutovat. Herci své role nehrají. Herci své role doslova a do písmene žijí. Realita války a takovéto autentické filmové zobrazení se od sebe v podstatě ničím neliší. Snímek tedy obsahuje spoustu lidských osudů, o jakých nemáme ani ponětí, že se takové podobné na Ukrajině skutečně dějí. “Proč nejsi v armádě?” ptá se důstojnice mladíka během prohlídky cestujících v autobuse. “Protože je matka nemocná,” odpoví. “Vlast je stejně nemocná,” reaguje důstojnice opovržlivě. Nejšokující je ale asi scéna veřejného lynče staršího chlapíka, který se dal na stranu fašismu. Chování lidí na principu zdivočelého stáda s takovou krutostí, že až divákovi zatrne, takže ho zabolí nejen viděná každá rána pěstí, ale i každičké nenávistné slovo. Tento film je po obsahové stránce fikce, ale plný skutečného realismu. Scény z ulice, z krytu, z politického jednání, je tu dokonce i svatba. A samozřejmě nečekané útoky. Pokud má film šokovat, daří se. Po zhlédnutí na něco takového dlouho mnohý soudný divák nezapomene. ()
Ono tu vôbec nejde o to, či sa tie príbehy odohrali v skutočnosti, tak ako boli ukázané. Režisér načrtol realitu absurdnosti a hrôz každodenného života v tejto oblasti a ľudia, ktorí tam ešte sú, sa s tým už bohužiaľ naučili žiť. A že je to len dôsledok Putinových politických hrátok, je nad slnko jasnejšie. Abcházsko, Južné Osetsko, Podnestersko, Krym, Donbas... kto bude ďalší na rade? Bohužiaľ aj na Slovensku máme politikov, ktorí si chodia do Moskvy potriasať ruky s ruskou verchuškou a tvrdia, že sankcie proti Rusku sú zbytočné. Sú potom zbytočné aj životy nevinných ľudí? ()
Je úplně jedno, které straně fandíte, situace v Donbasu byla po léta složitá a vyvrcholila letos válkou na Ukrajině. Jenže film Donbas má problém, že nám servíruje scénky, které se v tamní části země odehrávají. Nejedná se ale o ucelený příběh a hrdinové tedy moc nevysvětlují, takže při neznalosti problematiky - a to se týká skoro každého, neboť orientovat se v tom chaosu není snadné, je opravdu těžce pochopitelné, co právě sledujeme. Navíc je to pár dnů, co Andor Šándor prohlásil, že i západ používá propagandu, abychom se nechali vyvést z omylu, že tohle je věc čistě východních věcí. A pak se v tom vyznejte. Těžko chápat, co se na místě vlastně děje, kdo za koho bojuje apod. A taky to, čemu se vlastně věřit dá a čemu ne. Obě strany budou ukazovat prstem na druhou a říkat, že dělá špatné věci a říkat, že to dělají ti druzí. O to horší to je, že někteří vojáci obou armád převlékají kabáty. ()
Čekal jsem první válečný film na téma války na Ukrajině, ale dostal se mi sled několika příběhů z běžného života "obyčejných lidí" , kteří žijí pod novoruskou správou ve válečném režimu. Některé scénky jsou moc dlouhé a nudné, některé nezáživné, a některé naopak velmi silné ( viz. ukrajinský zajatec ukazovaný na náměstí ) , ale celkový obraz jako celek života donbaských dokresluje atmosféru brilantně - kombinace dadaismu a tragédie. ()
Nepotřebují žádný "ucelený" příběh, nevyznal bych se v něm určitě víc, než v tomto "hop sem hop tam". Chaos je prostě takový, ať si navlékne jakékoli šaty a promenuje se s nimi po bulváru, po louce nebo mezi konstrolními stanovišti. A Loznicovi šlo možná také o to, aby chaos "zcelit" a našel jeho "tajný půvab" - nebo ho alespoň hledal. Donbas je Bombas, a do Bombasu ani na svatbu!... Soudobé filmy tohoto typu bývají většinou dobře hodnoceny. Proč zde tomu tak není hledejme třeba v porovnání s Lynchovými filmy, o kterých se dosud mluví v superlativech. Lynch pro jejich výstavbu používá vesměs pseudo-mystické prvky, zatímco Loznica pseudo-reálné, které pro diváka asi nejsou až tak atraktivní. Některé scény, např. zmíněnou svatbu,si ale v Lynchově filmu dovedu dobře představit, stačí ji jen obestřít mystickou sítí. ()
Galerie (13)
Photo © Pyramide International
![Donbas - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/162/722/162722847_64020c.jpg)
Reklama