Režie:
Christopher AlenderScénář:
Marcos GabrielKamera:
Adam LeeHudba:
Ben LovettHrají:
Sal Lopez, Brigitte Kali Canales, Julia Vera, Andrea Cortés, AJ Bowen, Weston Meredith, Elizabeth Phoenix Caro, Michelle Jubilee GonzalezVOD (1)
Obsahy(1)
Novinářka, která přijela do rodného města Veracruz napsat článek o kultuře tamního kmene, se stane obětí únosu. Místní lidé totiž mají za to, že je posedlá ďáblem. (Netflix)
Videa (1)
Recenze (40)
Ak v Mexiku nemáte na jednom oku belmo, strapaté vlasy, prípadne zdravý chrup, tak musíte byť zákonite posadnutí démonom. Alebo naopak. Teraz neviem, lebo z posadnutej sa stala samouk expertka na exorcizmus. No do mexickej jaskyne radšej nikdy nevkročím (nie, že by mi to predtým napadlo), ale minule som sa stavila v našej Demänovskej ľadovej, lebo som mala náhle nutkanie vyzerať ako cencúľ, a zistila som, že už ľadová nie je v dôsledku globálneho otepľovania. ()
Abrakadabra, čáry, máry, fuk, ať je z tebe démon fuč. Popravdě řečeno, pro ,,vymítačské,, filmy mám hodně velkou slabost a jsem jim schopen odpouštět vážně dost, zde to ale ani není příliš potřeba, jelikož právě v rámci daného hororového subžánru nabízí Dávné rituály poctivou podívanou, která mě zaujala a bavila, i když upřímně, ono se tam toho za tu hodinku a půl v podstatě ani moc nestane, nicméně tvůrcům se tento docela zásadní nedostatek podařilo poměrně zručně zacelit velice působivou atmosférou, ke které nemalou měrou přispělo i atraktivní prostředí mexické džungle, dále pak obsazením výrazných herců do zajímavých postav, fungujícími momenty napětí a i několika efektními scénami, které dokázaly vyvolat nepříjemně působivé emoce, k čemuž i nemalou měrou přispěl zlověstný hudební podklad, který mě fakt bavil. Samotný závěr, co se hlavní hrdinky týče, mi jinak připadl také výtečný, takže opakuji, přestože ústřední dějovou linku musím označit za opravdu slabší, tak po technické stránce se jedná o působivý, znepokojivý, mrazivý zážitek, v němž jinými slovy forma drtivě zvítězila nad obsahem, respektive ho zachránila před úplným zatracením. Být pak tvůrci možná ještě i o něco odvážnější, co se krvavosti týče, byl bych spokojený určitě ještě víc, na druhou stranu chápu, že hlavní důraz je zde kladen především na mystiku a mytologii, což respektuji a vlastně i ve výsledku vítám. ()
Příjemné překvapení, byť bych to na první dobrou vůbec nečekal. Solidní vymítací horor, kterých tu za poslední léta bylo víc než dost. Jen tedy tady s tím rozdílem, že se do centra dění dostává mexická tématika, prostředí, postavy a mytologie, čímž si spolu se sympatickými postavami říká vysloveně o zájem nejen od milovníka hororu. ()
Nejsem velkým fanouškem hororů na způsob exorcismu a tento navíc nebyl ani strašidelný a proto mi docela dlouho trvalo, než jsem se do toho dostal. To, že jsem vydžel, však pouze dokazuje kvality tohoto díla a důmyslnost příběhu, který šel v tomto případě bohužel od nuly a tak zpočátku nebyl příliš přesvědčivý. Přecijen jsem však v příběhu našel zalíbení. A to především díky solidní atmosféře a pozvolna se stupňujícímu napětí. Nejlépe určitě zapůsobilo finále, které mne moc mile překvapilo. Čtyři hvězdy byly určitě na stole, ale 66% je adekvátnější pro něco, kde jsem se bavil až v závěru. ()
Takofá meksická jeskynní témon není žádná olá prdel! Posedává výhradně mexické migranty a Američany, jen co tito strčí rypák do jeho krasu, a dostat jej pak z posednutého na vzduch a následně zpět do Tijuany či nějakého jiného mexického pekla je téměř nemožné. Leda by posednutý amatérský postiženec vyžral na ex kanystr kozího mlíka, načež po hodině přitroublých halušek, kokrhání černého kohouta a bezradného čumění profesionálního vymítacího personálu sám nalistoval v přiloženém prastarém komixovém Rituale Mexicanum náhodnou kapitolu v sekci „Demonios a la mierda” a pokynul přítomné bruje “Vymeť mi ho třeba takhle...”. No a bába pak bez váhání zkušeně přibije k podlaze svazek větví, angažovaně mexikánsky pronese prastarou, tajuplnou vymítací formuli, předávanou po staletí mystického tlemení mykologicky pomalovaných xichtů do blba z bruji na bruju – asi něco jako “Huš, ty démone, táhni do prdele!”, a milý, ještě před chvílí tolik rezistentní a nevymítitelný pekelník je za neefektního kouřového “puffff” venku dřív, než byste stihli říct “k uzoufání nudná, dementní sračka se čtyřmi nesympatickými, prkennými ochotníky”. A přihlížejícímu nezbývá, než se modlit k El Luciferovi, aby se poblíž náhodou neochomejtla prdel nějakého toho Američana nebo migranta, protože by z toho mohla, po nepochybném úspěchu v džunglových biografech pro negramotné Aztéky, být nedejsatan dvojka. Bezvýhradně se tímto opět potvrzuje léty audiovizuálního utrpení nabytá poučka, že pokud nad něčím zdejší “hororoví exprdi” cákají, je daleko příjemnější pustit si místo inseminovaného filmu raději plyn. ()
Reklama