Režie:
Otakar VávraScénář:
Otakar VávraKamera:
Jaromír ŠofrHudba:
Otmar MáchaHrají:
Ladislav Chudík, Jana Březinová, Marta Vančurová, Zuzana Cigánová, Jiří Adamíra, Mikuláš Huba, Oldřich Kaiser, Ctibor Filčík, Leopold Haverl (více)Obsahy(1)
Výpravný, dvojdílný přepis zachycuje strastiplné osudy českého velikána Jana Amose Komenského, po bělohorské katastrofě donuceného opustit vlast. Líčí jeho setkání s různými evropskými osobnostmi 17. století - se švédskou královnou, s umělci i vědci. Zdůrazňuje hrdinovu ušlechtilost, ale také vnitřní odolnost, která mu dovoluje překonat řadu soukromých i pracovních tragédií. Součástí příběhu se stává zhmotněné podobenství Labyrint světa a ráj srdce. Pojetí Komenského je však sošně neživotné a zejména je z něho "vyzmizíkována" náboženská rovina. Zjednodušující životopis se proto neubránil školometské suchopárnosti. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (44)
Utrpení pro ty, co na to museli jít se školou. Skutečná stopáž čítá 374 minut - z toho posledních 336 Komenský umírá......... ()
Úžasný výkon pana Chudíka a i ostatních. Jediné co tomu všemu vytknout je režie která je úplně mimo. Je to strašná škoda protože by to možná fungovalo ale ten konec.. Já už se modlil aby to skončilo film má ukrutné dvě a půl hodiny z toho se nebojím říct že by se tak polovina dala střihnout. Když si jen uvědomím že Komenský umíral 25 minut čistého času je mi spíš do smíchu než do place. ()
Nesporná popisnost díla je dána skutečností, že se o ně Vávra musel s komunistickou cenzurou doslova rvát celé desetiletí. Myšlenka, že by kněz, hluboce věřící křesťan, mohl být nositelem pokroku, byla nevídaná. Kompromisy, ke kterým musel sáhnout režisér, také válcovaný normalizací, a cenzurní škrty, které byl nucen podstoupit (chybí odkaz na Clamores Eliae - Výkřiky Eliášovy, ze kterých zbyl ve filmu jen opakovaný symbol hořícího keře či vypuštění vloženého přístavku "hříchy našimi naše hlavy uvaleného" v Kšaftu umírající Jednoty bratrské, uvedení Komenského do biskupského křesla Jednoty ad.) v podstatě znemožnily v daném rozsahu Vávrovi vytvořit a dotvořit dynamizující a dokreslující scény, ze kterých zbylo jen teatrum mundi ilustrující zrod slavného LABYRINTU SVĚTA. Zejména druhý díl je témto vynuceným krácením podstatně poznamenán. Život osobností tak košaté a přiblížení doby, která je nám svými kulturními souřadnicemi až neskutečně vzdálena, si délku, srovnatelnou s F. L. VĚKEM, nesporně zasloužil. Okamžiky Komeniových pochyb, vložené do filmu a opět "přikrášlené" normalizační cenzurou, jsou nesporné, nedělají však z tohoto evangelického křesťana ateistu, jak naznačuje Komenského setkání s Descartesem. K velkým kladům tohoto pozoruhodného filmu patří důkladné využití a funkční přetlumočení základních myšlenek ROZPRAVY O NÁPRAVĚ, posledního velkého díla velkého Moravana, jejichž citace, vložená do úst umírajícímu optimistovi, muži touhy, je naprosto funkční (rukopis díla, o němž se přes 200 let mělo zato, že se ztratilo, se objevil naprosto nečekaně r. 1931 a do češtiny byl v úplnosti přeložen až r. 1992). Jsou totiž převratné svým ekumenismem, důrazem na altruismus, tvorbou východisek, na která o 200 let později v našem prostředí naváží Palacký, Masaryk, Havlíček a mnozí další, mj. i současná teorie lidských práv. Je velkou škodou, že se natočení díla nedožil Karel Höger, pro kterého to mohla být v jeho původním předpokládaném rozsahu životní úloha. O tom, že toto poslední velké Vávrovo dílo leželo normalizátorům v žaludku, svědčí i recenze v dobovém tisku osmdesátých let. Komenský, převedený do filmové řeči, mimoto vyžaduje a předpokládá diváka poučeného a navíc vzdělaného o základních souvislostech a faktech života tohoto českého velikána, Husova dědice a pokračovatele. Jen pak se duchovní démanty, které nám tento velký muž odkázal, rozzáří ve svém skutečném, opravdu třpytném nadčasovém lesku. ()
2/2 Velkolepý, rozkošatělý dvojdílný životopis, kterému bohužel chybí duše. Přes všechnu opulentnost příběhu chybí emoce a vybrané události ze života Komenského jsou sestaveny jako odrážky z výpisků bez jakéhokoli dramatického oblouku. V druhé polovině pak konečně ale vidíme ty střípky, které mohly být vrcholem původně plánovaného 13 dílného televizního seriálu. Komenský skutečně putuje a kromě Descarta potkává i švédskou královnu Kristýnu. Panečku, to co tu dokázala vyseknout v jediné scéně Zdena Studenková, to bych vyměnila hned za několik Vávrových opusů. ()
Komenský umíral snad půl hodiny a já se modlil, aby mi bus z Prahy domů neujel...jo, tenkrát jsme na tom byli povinně se školou. Hvězdy dávám za výpravu a obrazové ztvárnění Labyrintu světa - opravdu hrůzostrašné. A být mladší, společně s chlapem přibitým na vrata by mě strašilo celou noc nejméně týden. Jinak Vávra zde svůj talent příliš neprojevil, ten zhasl s Kladivem a Romancí... ()
Tři Vávrovy filmy v jednom dni, jsem umořen... Oproti jeho předchozím kouskům bylo v Amosovi několik působivých obrazů, ovšem nuda převažovala a délka byla nesnesitelná... ()
Film dává občas CSfilm. Bohužel filmaři v této verzi nevyužili potencionálu, který dramaticky bohatý Komenského život v sobě má. Tempo filmu je únavě pomalé, informace o životě J.A.Komenského pouze školní, ačkoli historických záznamů o něm a jeho době je dost. Byl vyhnán z Čech, jako každý kdo nebyl příslušníkem katolické církve, kterou tvrdě nastolili Habsburkové atd. ()
Patetické a teatrální scény, deklamace, všechny scény jsou prvoplánově didaktické, plus otřesné politické vidění té doby podle výkladu komuistů - Jan Amos byl věřící, ale musí o Bohu pochybovat, zlí katolíci pálí knihy a rabují domy. Je divné, když Jan Amos a jeho manželka mluví česky s výrazným slovenským přízvukem. Hvězdička za kameru (s výjimkou vizí). ()
Taková škoda. Jan Amos byl obrovsky zajímavá osobnost, jedinečně přesahující svou dobu. A i ta doba okolo byla divoká a barvitá a on prošel kromě Čech i Polsko, Německo a Nizozemí... Z té látky se dalo natočit cokoli, ale bohužel, výsledkem je totálně neživotný a nudící televizní film. ()
Neuvěřitelně suchý film, i ve srovnání s husitskou trilogií. Chudík není Štěpánek a navíc mku scénář nedovoluje nijak herecky exelovat. Peníze (a že jich bylo dost, tento snímek totiž patří k nejdražším počinům naší kinematografie) měly jít rovnou do školství, než na tento "opus", který rozhodně neslouží jako učební pomůcka hodna Komenského. ()
Víte, soudruzi, my když natáčíme historickou fresku, musíme si předem uvědomit, že nestačí jenom opakovat známé pravdy a staré fráze... my totiž musíme k tomu našemu Janu Amosovi přistopit tak nějak nově, pokrokově, a revolučně. Soudruzi, my přece musíme našim pracujícím soudruhům, soudružkám i soudruhům žákům základních, ba i středních škol, vysvětlit, že soudruh Komenský ve své pravdě a lásce k lidu, ba i svým novým myšlením směřujícím k pokroku a nikdy zpět, přichystal příchod velké říjnové socialistické revoluce. Ano, soudruzi, přesně podle ideálů souhruha Vé Í Lenina, soudruzi. Že soudruh Komenský tak nějak zapaloval oheň v srdcích soudruhů z české jednoty bratrské, aby si uvědomili, že "niet treba fafárov ni králov"... A že celý svět se může učit od našeho lidově demokratického zřízení, ba dokonce budou škemrat, soudruzi, ti imperalisté, abychom se s nimi podělili o kus té naší moudrosti. A až nastane ta doba, soudruzi, kdy rudá záře zaplane nad Zeměgulí, vedle portrétů našeho milovaného Vladimíra Ilijiče a Josefa Vyseryonoviče, budou viset i portréty našich největších revolucionářů: súdruha Jan Ámose a súdruha Jana Žižky z Trocnova. ()
.....to putovanie mňa nezaujalo,nie zlé ,ale nudné....remeselne ok, herecky ok,ale..... ()
Neznám dopodrobna ani dílo, ani život Jana Amose. Myslím ale, že tu ani tak o to nejde. Je to film o člověku posedlém věděním, chrlícím spisy na pozadí jednoho z nejkrvavějších válečných konfliktů historie. Třicetiletá válka znamenala pro Čechy nedozírnou změnu demografickou i politickou. Tisíce čských rodin emigrovalo do ciziny a ztráty na civilním obyvatelstvu se odhadují až na 30%. Obrovské přesuny konfiskovaného šlechtického majetku do rukou cizinců v císařských službách. Rekatolizace. A v této době žil Komenský, který chtěl změnit svět. Jeho putování nám přiblíží nejen atmosféru doby, ale naznačí i jak významnou osobou byl, když se mohl stýkat s Oxenstjernou, královnou Kristýnou a dalšími politickými špičkami Evropy. Jen domů, tam se vrátit nemohl. Otakar Vávra podle mého názoru dokázal na plátno přinést silný příběh zaníceného člověka, hrnoucího se proti proudu tehdejší doby. A povedlo se mu to znamenitě. Ano, film má pomalé tempo, ale není to akčňák, jde přece o duchovní záležitosti, hledání odpovědí. Ladislav Chudík svou roli zvládl a nebyla to role rozhodně snadná. Pro mne rozhodně velké překvapení, 90% ()
Nechápem celkom tunajšie nižšie hodnotenie, pritom sa jedná o kvalitný historicko-životopisný film. Na čele s fantastickým Chudíkom, ktorý predvádza svoj štandart, nevynímajúc jeho dobrú češtinu. Celkovo sa predstaví dosť postáv so slovenským obsadením, aj keď nie všetci popracovali na svojej češtine (čo je sčasti chyba aj režiséra). Ale to je 100x lepšie ako predabovanie. Nechýba bohatá výprava či kostýmy. Samozrejme, chyby sa nájdu...pridlhá stopáž je asi najväčším "nepriateľom", no a tiež potichúčky vklinené ideály socializmu, ktoré sa nevinne z Komenského úst hlásajú ako utopistická budúcnosť. Hlavný odkaz je ale jasný, učiteľ národov splnil svoju misiu. ()
Život velkého hravého školastykusa ve výpravných obrazech. Nad kvalitativně rozkolísaným scénářem vítezí výtvarně pestré vermeerovské a rembrandtovské rámečky mistra "cesty světla" Šofra. Krásný Chudíkův výkon, horečkovité scény Labyrintu, vypravěč v podání hlasového kouzelníka Cupáka. (ke genezi filmu: sportovec) ()
Podobné téma by jistě šlo natočit lépe, kdy by mohlo býti více zábavnějším pro širší publikum. Historických filmů, či životopisných filmů opírajících se o dobové reálie není nikdy dost. Film Putování Jana Ámose nevypráví jen o osudu jednoho z největších Čechů, ale i mapuje události, které výrazně zasáhly do historie našich zemí. ()
"Supervávrovina". Kdysi na promítání pro školy: Ať už Jan Amos umře! Ať už Jan Amos umře a my můžem jít domů! Dokonalý způsob, jak znechutit dávného velikána a učitele národů školní mládeži. ()
Učitel národů a jeho doba v pojetí Otakara Vávry. Film sleduje Komenského osudy, na kterých se odráží doba porážky stavovského povstání a třicetileté války. Jeho pobyt ve Fulneku, v polském Lešně, které se stalo centrem bratrské víry a Komenský se tam uchýlil po vydání Obnoveného zřízení zemského, cestu do Anglie, Švédska, zpět do Polska a Nizozemí, kde 15. listopadu 1670 vyčerpaný umírá. Kromě spíše tragického rodinného života Jana Amose věnuje film pozornost jeho dílu filosofickému a především pedagogickému. Na okraj se tak dostává Komenského odkaz teologický jako posledního biskupa Jednoty bratrské (není divu, když film vznikl na počátku osmdesátých let). Po umělecké stránce má ve snímku vysokou úroveň scéna z díla Labyrint světa a ráj srdce. ()
Bez debaty si Jan Amos Komenský zasloužil svůj film, protože je to jeden z největších českých velikánů, který překročil hranice své vlasti. Ovšem toto zfilmování je poněkud nešťastné. Velkolepost kostýmů a výpravy je sice ohromující, ale Vávrova režie udělala z Komenského mrtvou legendu, na kterou se nesmí sáhnout nikterak jinak, než jen v souvislosti s jeho životním dílem. Nejvíce nešťastné na celém filmu je to, že zde byla téměř vynechána křesťanská atmosféra kolem Komenského, což je do očí bijící, protože přes všechny pedagogické a filozofické zásluhy byl J.A.K. především teolog a křesťan. A nikoliv předchůdce proletářů a mírotvůrce, jak se nám ho Vávra snažil představit. Chlad a patos, který z filmu čišel, filmu nikterak nepomohl, ba právě naopak z něj udělal ještě více čítankové dílo, které je pro běžného diváka prakticky nestravitelné. Ale přesto bych film nezavrhoval, určité scény mě nadchly (rozmluva Komenského se samým sebou nad smyslem života, setkání se švédskou královnou Kristinou I., vsuvka v podobě Labyrinut novověkého světa). Možná trochu nešťastně byl do hlavní role zvolen pan Chudík (přestože si ho více než vážím), ovšem v jeho podání Komenskému chyběla energie a šmrnc. Mnohem lépe bych si v této roli vychutnal třeba pana Lukavského, nebo pana Cupáka, který zde fungoval jako mistrný vypravěč. Otázkou na závěr pak zůstává, zda bylo vhodné do režisérského křesla dát O. Vávru. Kdyby to režíroval někdo jiný, dostalo by to spád a potřebnou jiskru, ale na druhou stranu by se na to nikdy nesehnaly tolik potřebné finance, aby se zaplatily kostýmy a celá výprava. Buď jak buď, 53% je málo, ale nad 60% bych taky nikdy nešel. Průměr. ()
Velkofilm, jehož epičnost spočívá jen v maniakálně natáhnuté stopáži. Vše od hereckých výkonů přes výpravu vyvolává dojem levné, neuvěřitelně nudné televizní estrády. Závěrečná pasáž umírání (aneb Putování Jana Amose na Onen svět), trvající asi hodinu byla doprovázena srdečním fanděním z řad studenstva: "Tak už sakra chcípni!" ()
Reklama