Režie:
Orson WellesHudba:
Heinz RoemheldHrají:
Rita Hayworth, Orson Welles, Everett Sloane, Glenn Anders, Ted de Corsia, Erskine Sanford, Errol Flynn, Richard Wilson, Arthur Tovey, Jessie Arnold (více)Obsahy(1)
Michael O'Hara (Orson Welles) se proti svému přesvědčení nechává najmout na loď jako člen posádky na jachtě Arthura Bannistera (Everett Sloane), plující do San Franciska. Pluje s nimi i Grisby (Glenn Anders), Bannisterův právní partner. Bannister má manželku Rosaile (Rita Hayworth), o které se zdá, že má Michaela mnohem raději než svého manžela. Poté co zastaví v Sausalito, Michael přistoupí na Grisbyho šílený plán zkonstuovat falešnou vraždu sebe sama aby mohl nepozorovaně utéct. Michael za to chce 5000 dolarů, aby mohl utéct spolu s Rosaile. (Revolver)
(více)Recenze (99)
Pastva pro oči, ale chybí tempo a větší napětí. 70% ()
Každým, byť i méně důležitým záběrem fascinující, zcela pohlcující zkušenost (!) tolik formálních postupů, v tak časově krátkém horizontu (můj osobní favorit: německý expresionismus, v úplném závěru) ..tak netradiční noir, jak byl Welles netradiční režisér. ()
3+. No, jedna se o film rozporuplny - viz okolni komentare... a muj skromny nazor je, ze: Rita Hayworth na blond, na kratko, ale zato v kapitanske cepici, proste holka jako lusk... To, ze nic poradne nehraje, vynahradi alepson peknou pisnickou :-) (pry teda dabovanou, ale koho to pali...) Horsi to ma ale Orson Welles, protoze musel mit pri psani scenare asi opravdu nejakou "krizi"...ja osobne se pridavam k nazoru, ze tohle je jeden z jeho nejslabsich kousku. Jsou tam sice dobre momenty, ale jako celek to nejak neni ono... To ve vysledku bohuzel znamena, ze ta superslavna Rita u mne opet nezabodovala...ale dostane jeste sanci...:-) ()
Orson Welles, tvůrce Občana Kanea, si v tomto svém filmu pohrává s různými kamerovými technikami, zajímavými záběry a blonďatou (!) Ritou Hayworth. Bohužel na úkor celkového dojmu z filmu, jenž je zdlouhavý, nepříliš poutavý a vybaven průměrnou zápletkou. Zajímavost: Publiku se nelíbilo obarvení rudých vlasů Rity Hayworth na blond, ani jejich ostříhání. Orson Welles k tomu řekl: "Veřejnost se na mě rozzuřila kvůli Ritiným vlasům stejně, jako Hearstova rodina kvůli Občanu Kaneovi." ()
Welles dramatické příběhy uměl a Dáma ze Šanghaje je další perlou jeho biografie, které by každý filmový fanoušek měl věnovat náležitou pozornost. Za zmínku stojí fantasticky stylizovaná střelba v zrcadlovém bludišti. 75% ()
I když nám nějaký pan odborník před projekcí v rámci LFŠ Uherské Hradiště 2015 přátelsky prozradil, že jsme přišli na "špatný film" - doslovná citace - já jsem ten pocit neměl. Naopak. Pořád jsem čekal, kdy to začne nějak moc skřípat, ale nedočkal jsem se. Ba co víc! Ten film měl být podle toho pána nesrozumitelný, a já jsem odcházel z kina s pocitem, že jsem se v tom dokonale zorientoval..? Tak nevím..? Vím. Jenom jsem si potvrdil to, co jsem si zejména díky ČSFD uvědomil tisíckrát- co člověk, to názor. A vnucovat někomu, že je něco špatné, nebo naopak vynikající, je nesmysl. Líbilo/ nelíbilo. Nic víc, nic míň. Pěkný to bylo. Romantický, přitom chytrý, rafinovaný, celkem napínavý, zábavný. Otisk génia tentokrát pouze lehoučký, ale bylo to tam. ()
Takovýmto filmům říkám odborným termínem umělecká slátanina, pokud nechci být sprostý. O čem to vlastně bylo? Jak jsou boháči zkažení? Orson Welles jako námořník se zaplétá mezi krásnou ženu, jejího starého manžela a jeho společníka. V exotických lokacích řeší existenciální nesmysly a předstírají s Ritou Hayworth romantiku, která nefunguje. A když už se to vyhrabe z příšerné nudy a začne to vypadat na zajímavý thriler s falešnou/skutečnou vraždou, na zem to vrátí závěr. Nepjprve sitcomoidní soud a potom idiotské psychedelické finále v čínské čtvrti a domě zrcadel. Genialita tohoto filmu a jeho hodnocení v červených číslech jde úplně mimo mě. Mimochodem v čínském divadle se hraje Opičí král. ()
Dáma ze Šanghaje ztělesňuje všechno, co na těchhle krimi pohádkách, pardon, noir snímcích nenávidím. Všechna ta OSUDOVÁ setkání, kdy týpek ÚPLNOU NÁÁÁÁÁÁHODOU narazí ulici na TU PRAVOU a fatálně se do ní zamiluje po jednom pohledu. Všechny ty znuděné fémefatále, které za celou stopáž řeknou asi deset slov a div se z toho svého životního neštěstí (čti luxus a bohatý manžílek) každou chvilku nesesypou, ale nakonec se z nich vyklubou hlavní padouši příběhu a chladnokrevné vražedkyně. Drsné hrdiny, kteří mazaně kosí všechny své nepřátele, ale svým rozumem a zkušenostmi už nestačí na prohlédnutí jedné prolhané paničky. Nelogické chování postav. Nepochopitelné a nesmyslné zápletky. Jo, a Orson Welles ať je legenda, jaká chce, ale jako herec prostě... Ne. ()
Vizuální stránka je jako u každého Wellsova filmu skvělá, ale to je snad to jediné co se na tomto filmu dá připsat k dobru(tedy pokud nepočítám Ritu Hayworth). Příběh je neuvěřitelně chaotický a zbytečně překombinovaný a i Wellsova režie (až na zmíněnou vizuální stránku) je značně slabší než u jiných mistrových snímků. Dáma ze Šanghaje je jednoznačně zklamání. ()
Přehodnocený film, který trpí nekonzistentností v ději a nejednou iracionální hláškou či scénou. Nápad s léčkou okolo vraždy je dobrý, ale opět nedobře zpracovaný. Zjevně nevyužitý potenciál. A Rita je fajn. Moc fajn. ()
"Commit suicide? Don't be silly. Suicide is against the law. We're not going to break the law. This is going to be murder and it will be legal." Klasický film noir, ktorý má skutočne podmanivú obrazovú stránku (pôsobivé, veľmi rozmanité obrazy), parádnu atmosféru (danú napr. prostredím a hudbou), na druhej strane je ale dejovo slabší a má ploché, málo výrazné postavy (snáď len s výnimkou slizkého a zlovestného Arthura Bannistera v podaní Everetta Sloanea). Rita Hayworth je ako nádherná femme fatale výborná, u nevýrazného Orsona Wellesa mi vadil jeho čudný spôsob reči, čo mal byť údajne írsky prízvuk, ale skôr mi to pripadalo ako rečová vada. Zaradené v zozname 1001 filmov, ktoré musíte vidieť, než umriete. ()
Hrozná slabota, Welles, který žije celou svou režisérskou kariéru ze svého prvního filmu, jen potvrdil že točí jen průměrné filmy, a čím více jich mám za sebou tím více jsem z něj zklamaný. Tentokrát navíc nečekaně zklamal i herecky, ale to mi vynahradila překrásná Rita. Film je naprosto o ničem a je celý postavený na totální debilitě hlavního představitele, možná trochu přeháním, ale chytal jsem se za hlavu v průběhu filmu. ()
S hodnocením tohoto filmu jsem celkem na pochybách. Na jednu stranu mě totiž příběh velmi imponoval a vtahoval stejně jako všechny čtyři hlavní postavy, na druhou stranu jsem občas nechápal motivaci Orsonovi postavy a hlavně její selský rozum a IQ (nevim jak ve 40s, ale jsem si jistý, že dnes by ani 15leté dítě nevěřilo těm Grisbyho pohádkám). Na rovinu námět mě zaujal, ale scénář působí jak na horské dráze. Skvělé scény (zrcadla, sebevýslech u soudu, Grisbyho scény) střídají z nenadání scény špatné (wtf útěk ze soudní síně, schovávání si vražedné zbraně na tom nejhorším možném místě, vůbec schovávání si vražedné zbraně a jak už jsem říkal, logika Orsonovi postavy). Film působí prostě moc zkratkovitě a jednoznačně by si zasloužil alespoň o půlhodiny delší stopáž, ačkoliv většinou remcám spíše opačně. Jo a Rita Hayworth mi s těmi vlasy připadala více sexy, než v Gildě, ale lidé z 40s na to asi měli jiný názor. ()
Perfektní filmek... jedna z nejvtipnějších soudních scén a úžasná kamera. Atmosféra je opravdu dosti hustá a především Orson Welles hodně přitlačil v hereckém a režijním řemeslu.. ()
"Bannister´s note to the D.A. fixed it. l´d be innocent, officially. But that´s a big word, innocent. Stupid is more like it. Well, everybody is somebody´s fool. The only way to stay out of trouble is to grow old. So I guess l´ll concentrate on that. Maybe l´ll live so long... that l´ll forget her. Maybe l´ll die trying." [Michael O'Hara, The Lady from Shanghai] ()
V pořadí již třetí film Orsona Wellese a pořád jsem v rozpacích z jeho prapodivného stylu vyprávění i hereckého projevu. V Dámě ze Šanghaje je kámen úrazu hlavně v naprosté absenci chemie mezi hlavními postavami Orson / Rita. Jejich interakce jsou chladné, uměle nepřirozené až křečovité. Příběhově film působí roztěkaně, nekompaktně a některé scény tu ani snad neměly co dělat (soudní fraška připomínající důstojností cirkusový výstup). Celkově tedy jde o zbytečně překombinovaný guláš, kde kromě božské R. Hayworth (pačesy jí stříhat neměli!) nebylo nic, co by mne zaujalo. ()
Na Wellese slabé.Sice pořád nádherně natočeno,ovšem Dáma trpí vnitřní prázdnotou,díky níž mě ani na okamžik nechytla za srdce. ()
Tady jednoznačně zvítězila forma nad obsahem. Jedna hvězda navíc za skvělou závěrečnou zrcadlovou scénu. ()
Kontroverzný noir Orsona Wellesa s vtedajšou hviezdou prvej triedy, Ritou Hayworthovou (kultový noir Gilda z roku 1946) v úlohe femme fatale. Scenár určite neohromí, avšak kamera učaruje a atraktívne lokácie vrátane brazílskeho Acapoluca. či mexického pobrežia striedajú jedna druhú, až sa zdá, akoby mal O. Welles k dispozícii neobmedzený rozpočet. Najmä v druhej polovici, keď sa dej sústreďuje výhradne do prostredia San Francisca, začína forma drvivo víťaziť nad obsahom a viaceré scény najmä v závere musia aj dnes pre bežného diváka pôsobiť až príliš abstraktne. Len filmoví fajnšmekri totiž dokážu oceniť početné narážky napríklad na Ejzenštejnov štýl kompozície postáv, inšpiráciu nemeckým expresionizmom a odvážne spracovanie v štýle modernej avantgardy. Na výraznú atmosféru v akváriu, veľmi netradične spravované súdne pojednávanie, bizarné scény v čínskom divadle a vskutku skvele spracovaný záver v zrkadlovom bludisku sa len tak ľahko zabudnúť nedá. ()
Welles znovu obhajuje svůj post originálního a progresivního režiséra. Film sice není tak dějově a stylisticky vytříbený jako Kane nebo Ambersonovi, ale přesto jde o nezapomenutelný klenot žánru noir. Závěrečná čtvrthodinka je vyloženě dechberoucí. ()
Reklama