Obsahy(1)
Unikátní snímek vypráví příběh horolezce Kraffta, jehož žena při jednom ze společných horských výstupů kvůli jeho lehkomyslnosti zahyne. O deset let později se Krafft, který se dosud se smrtí ženy a s vlastní vinou nevyrovnal, setkává v Alpách s novomanželským párem Karlem a Marií. On sám nikdy nevystoupal na severní stěnu Piz Palü. Dozvídá se, že nějací studenti z Curychu se na ni právě vypravili. Domnívá se, že právo vystoupat tam jako první náleží jemu a protože mladí snoubenci ho nechtějí nechat jít samotného, všichni tři se společně vydávají na výstup. Když studenti zjistí, že je Krafft před nimi, rozhodnou se jít přímo svahem, kde je strhne lavina a oni zahynou. V Krafftově skupině dojde k rozepři pro žárlivost Karla na starého horolezce. Karel chce místo něj skupinu vést, ale protože není tolik zkušený, zraní se na hlavě a Krafft si při jeho záchraně zlomí nohu. V tu chvíli jsou uvězněni v horách a začíná boj o život.
Piz Palü je 3901 m vysoká hora, ležící v Berninských Alpách. První pravděpodobně úspěšný výstup na její hlavní a nejvyšší vrchol se uskutečnil v roce 1866.
(ájulinka)
Recenze (24)
Viděno díky Hanebným panchartům a vůbec se za to nestydím, Artrane. :) Dokázal bych si klidně představit o půl hodiny kratší verzi (už jen kvůli velmi prostému příběhu), ale to zpracování! Žádné kulisy trčící z každého druhého záběru, Die Weiße Hölle vom Piz Palü působí dojmem, jako by byl celý film natočen opravdu v horách. Na Pabsta se budu muset zaměřit. Díky, Quentine! ()
"Přece to všechno nespadne, zrovna dneska." Přestože do svých komentářů nikdy nezahrnuji místa projekce ani jména festivalů, tentokrát udělám vyjímku. Také jsem totiž tento dechberoucí snímek viděl se skvělým hudebním doprovodem pražské skupiny "Ufajr", když byl ve vyprodaném sálu Divadla Archa mimořádně promítán z restaurovaného 35mm filmu v rámci jedenáctého ročníku festivalu německy mluvených filmů "Das Filmfest". A byla to opravdu mimořádná událost. Spojení historického snímku s novodobou muzikou je doslova nadčasové, ale rovněž samotný film bude sám o sobě velkolepý jako alpská pohoří, struhující jako sněhová lavina či mrazivý jako kostka ledu, protože jeho příběh doplněný typicky nízkokontextovými německými mezititulky, které vyvolávají nechtěný smích, zůstane stále aktuální připomínkou lidské žárlivosti, ješitnosti i soupeřivosti. ()
Film z čias, keď sa podobný námet nedal natočiť reálne bez toho, aby sa netočilo v pravých lokáciách. A práve preto ide o majstrovské dielo, kde sa herci nemohli pretŕčať pred neutrálnym pozadím, aby sa nakoniec v postprodukcii trikový špecialisti vybláznili so CGI. Je viditeľné, že šlo o komerčný projekt, ale je aj badať že tu mal niekto srdce a odvahu natočiť niečo, čo tu ešte nebolo. A to sa podarilo, aj napriek tomu, že námet nieje z rodu tých originálnych, teda ale možno len pre nás dnešných divákov. P.S. Originálna hudobná zvuková stopa ( Willy Schmidt-Gentner ), je vraj stratená, ale myslím si, že soundtrack ( Ashley Irwin ) z reštaurovanej verzie by zrejme neprekonal. Ide totiž o niečo v štýle starých dobrých, majestátnych hudobných doprovodov druhej polovice 20. storočia. ()
[2,5*] "Odvtedy chodí ako nepokojný osamelý pútnik po všetkých hrebeňoch a stenách Palü. Miestna komunita ho nazýva Duch hory." Akokoľvek k takýmto významným dielam filmovej prehistórie prechovávam veľkú úctu, v tomto prípade som občas mal čo robiť, aby som sa ubránil zlomyseľnému úškľabku. A to sa mi napríklad ďalší slávny Pabstov film Pandorina skrinka (1929) veľmi páčil. Z obrazovej stránky nemám takmer čo vytknúť, príbeh sa odohráva v atraktívnom prostredí a nasnímané je to naozaj krásne. Spočiatku ma však vyslovene dráždili strašne preafektované herecké prejavy, hoci som so spôsobom hrania v nemej ére pomerne dobre oboznámený. Nech mi totiž nikto netvrdí, že takto sa ľudia pred 100 rokmi usmievali, je v tom proste niečo šialené, až diabolské. Našťastie ide hlavne o začiatok filmu, neskôr sú už tie prejavy podstatne umiernenejšie (celkom sa mi páči herectvo známeho herca Gustava Diessla v role Dr. Johannesa Kraffta). Ďalšími mojimi výhradami sú až prehnaná, neopodstatnená dĺžka a prílišná miera naivity, a to aj s ohľadom na dobu vzniku. No a v neposlednom rade mi neboli sympatickí ani hrdinovia, keďže som neustále musel bojoval s ich nezmyselným chovaním (v tom vynikala postava Marie Maioni v podaní slávnej Leni Riefenstahl). Ja jednoducho nemám pochopenie pre takéto obrovské hazardovanie so životmi, ktoré v podstate nemá žiaden zmysel (potreba niečo si dokázať?), nehovoriac o tom, že tým ohrozovali i životy záchranárov, ktorí sa za nimi museli trepať na stenu, ktorú ešte nikto nezdolal. Nepopieram však, že viaceré scény sú veľmi strhujúce (scény pádov, nočné pátranie po obetiach v ľadovej štrbine). Inak, zhodou okolností som si práve teraz opätovne pozrel film Inglourious Basterds (2009), v ktorom sa Tarantino na toto dielo dosť výdatne odkazuje (pútač na kine hlavnej hrdinky, výhovorka britského agenta Hicoxa, keď gestapák spochybnil jeho podozrivý dialekt). Videné s celkom dobrou hudbou Ashleyho Irwina z roku 1998. "Vieš, odrazu sa všetok ľad hore zdá byť odtiaľto zlovestný." ()
Dějově nabouchaná podívaná uhání kupředu v přesně vypočítaném rytmu, který šlape jako motor Rolls-Royce. Nejen Pabst, ale v tomto případě zejména Arnold Fanck má cit pro vytvoření atmosféry ledového pekla i pro skvělé vedení herců: exceluje zde zejména pozdější režisérská hvězda Leni Riefenstahl. O Bílém Peklu na Pitz Palu jsem předtím (vědomě) nikdy neslyšel... a přece jen ANO! Tarantino film přímo cituje v "pub scene" v Hanebných panchartech. Což je nádherný odkaz. Dejte !! ()
Galerie (18)
Photo © Universal Pictures
![Bílé peklo - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/167/087/167087881_8ec955.jpg)
Zajímavosti (8)
- Georg Wilhelm Pabst na žádost producenta režíroval ateliérové záběry a pomáhal Arnoldu Fanckovy s dramaturgií. (Matty)
- Pro anglofonní trh, který se již přeorientovával na zvukový film, byly určeny komentované verze filmu. Komentář však působil rušivě a tyto verze se neujaly. (Matty)
- Vedlejší roli zkušeného pilota Ernsta Udeta hraje ve filmu sám Ernst Udet, jenž se proslavil jako jedno z největších leteckých první světové války. Na konci války měl na kontě 62 sestřelů, což jej řadilo na 2. místo v Německu a 4. ve světě. Ve filmu poprvé účinkoval právě v Bílém pekle, následovalo několik dalších, např. Stürme über dem Mont Blanc (1930), S. O. S. ledovec (1933) či Wunder des Fliegens: Der Film eines deutschen Fliegers (1935). V roce 1941 spáchal sebevraždu. (Subjektiv)
Reklama