Režie:
Takaši ŠimizuScénář:
Takaši ŠimizuHudba:
Gary AšijaHrají:
Čiaki Kurijama, Taró Suwa, Júko Daike, Takako Fudži, Makoto Ašikawa, Denden, Hitomi Miwa, Kaori Fudžii, Širó Namiki, Júrei JanagiObsahy(1)
Učitel Shunsuke Kobayashi se rozhodl navštívit rodiče malého Toshia, který se dlouho neukázal ve škole, aby zjistil důvod jeho dlouhé absence. Kobayashi v domě nenachází nikoho kromě samotného Toshia, od kterého se nepřímo dozví, že rodiče odešli společně na nákup. Teprve až po chvíli čekání si všimne, že okolní místnosti jsou ve velkém nepořádku a s Toshiem taky není něco v pořádku. Navíc se pod střechou domu začíná uvolňovat smrtící kletba… (Pumiiix)
(více)Recenze (85)
Někdy je zajímavé dojít ne na konec, ale na začátek. A tak jsem vykročil k prapůvodu toho nejstrašidelnějšího, co z Japonska znám, k úplně prvnímu Ju-on. A, při vědomí, že je to začátek, v podstatě televizní rozcvička k tomu, co následovalo: prosté, ale účinné. Je zajímavé, že hodnotit a komentovat to bezprostředně po dodívání, asi bych šel s hodnocením níže, ale teprve po tom dokoukání to začalo hezky všechno zapadat, sedat a ta náhlá a skoková atmosféra filmu hutněla a získávala nové tvary. Jasně, mezi opravdu strašidelnými scénami (strašidelnými i přesto, že jste jejich recykláty viděli v mnoha dalších zásecích Ju-on série) jsou ty scény jaksi mdlé a o ničem, ale díky tomu, že je film velmi střízlivě krátký, i ony nakonec dostávají svůj smysl. Shimizův kinoremake z roku 2002 to sice nepřekonalo, ale beru to jako povedené vykročení k němu. 3,5* ()
Bude to složité je toho moc a čekal jsem moc a nebo spíš doufal na pár spíš minimum maličkosti nic moc. ()
Ve své době jistě hodně působivá japonská duchařina, ale určená především týnejdžrům, navíc hlavně těm japonským. Průměrný našinec může tenhle film brát jako zajímavou alternativu k duchařinám euroamerickým, fajnšmekr na japonskou kinematografii ho může obdivovat coby filmovou klasiku, ale bát se u něj bude kdokoliv asi těžko, pokud tedy není vyložený srábek, nebo pohlaví ženského. Na mě osobně působí víc třeba Kruhy, i když jistou interessantnost i atmosféričnost filmu přiznávám a je v něm i několik příjemně mrazivých okamžiků. ()
Sice jsem nedostal požadovanou porci lekaček, ale po celou dobu mi nebylo příjemně po těle, což se mi s železnou pravidelností stává u všech hororů z Japonska. A určitě na tom měla lví podíl i naprostá absence jakékoliv hudby, která k té podivné ponurosti hodně přispívala. Suma sumárum 80%. ()
Takmer prapôvodná ( ešte tu máme kraťasy z roku 1998 ) studňa fenoménu JU-ON, z ktorého čerpali svoju genialitu jak japonské kinoverzie, tak následne americký remake so svojími vlastnými pokračovaniami. A čerpali tak mohutne, že mnohonásobne zatienili tento celkom pôsobivý originál. Suma sumárom ostala z polovice nudná, z polovice bezútešná studnica ( tú studňu naozaj nespomínam len tak, veď vieme z akého zdroja sa všetok ten ázijský hororový kult vytvoril ), pri ktorej sledovaní nevadí ak ste v miestnosti sám ( čo pri nasledujúcich snímkach rozhodne nebolo dobré pre psychiku diváka ) a ktorá nepôsobí ktovieako okázalo ( beriem, že je to videofilm ). Avšak strašidelne trhaný zostup nasratého ducha Kayako po schodoch, je v každej verzii okázalý. Aj v tejto. ()
Je až s podivem, že režisér Takaši Šimizu točí stále dokola jeden a ten samý film. Ať už je to Ju-on (2000), Ju-on: The Grudge (2002), či The Grudge (2004). Ač jsou všechny 3 v podstatě téměř identické, nejlepší z nich je posledně jmenovaný. Ale to ještě nekončíme. Dále je tu Ju-on 2 (2000), Ju-on: The Grudge 2 (2003). A navrch ještě pár remaků od jiných režisérů. ()
7/10 Originální myšlenka + ponurá atmosféra = celkem povedený japonský horor. ()
Tak nevim, jestli se ze mě za ty roky stal cynik, či už toho mám tolik nakoukanýho, že mě už nevyděsí každá pitoma. Buď, jak buď, tohle se tedy moc nepovidlo. Značně chaotický děj, nulová gradace a atmoška leda tak do večerníčku. Do toho mňoukající retardek a pár mrtvejch buchet. Mjááu.... ()
Atmosférou sršící video film s lookem podřadné telenovely, který ovšem nabízí výborně naaranžované bubáky. Díky rozdělení na kratší úseky navíc film udržuje v podstatě nonstop napětí a i přes v podstatě nulový děj a absenci výraznější pointy dokáže vaší pozornost udržet, ukolébat a následně i vystrašit. Právě ty nejlepší momenty jsou totiž skvěle dávkovány. 75 % ()
Japonské duchařiny mám hodně rád, protože se u nich vždycky bojím. Ju-on sice má nezajímavé herce, špatné efekty ale jinak nemám co vytknout. Film má opravdu hutnou atmosféru, dobrý příběh a díky krátké stopáži nezačne nudit. ()
Výborná atmosféra a Chiaki Kuriyama k tomu rovná se nadprůměrný horror. ()
Dřív jsem s oblibou tvrdil, že asijské horory nemám rád, ale dneska už bych to říct nemohl. A i tato nekonečná japonská "nenávistná série" se pro mě slibně rozjíždí. Hluchá místa střídaly děsivé scény, ale kladné pocity určitě převažují, proto ***. ()
Zmatenější a nepřehlednější než US remake, kupodivu pro mě také méně děsivější. ()
Dalsia vyborna ducharina, strasidelna atmosfera funguje naplno, a film mrazi aj pocas krasneho bieleho dna, ked mesto je rusne a susedia von v zahradkach. Viete prosim vas, co by sa stalo s clovekom, keby to pozeral v noci a sam v dome/byte ? Brrrr, radsej na to nemyslim : 93 % ()
Americký remake mě tehdy totálně unudil, ale stejně mě cukalo dát šanci japonskému originálu, tomu úplně nejpůvodnějšímu. Obával jsem se, že i ten mi totálně nesedne, jelikož to nejspíš je něco ve stylu televizního film - jenže ten v japonském podání vypadá jak nějaké home video. Takže jsem se tak nějak čekal, kdy přesně se z toho stane porno, ale kupodivu to nebylo vůbec špatné. Sice to vypadá jak to vypadá, ale i přesto to má pár solidně udělaných scén a nějaký um v té kameře stejně vidět je. A ačkoli je retrospektivně roztříštěné do kapitol, sem tam to vůbec nemá špatnou atmosféru. Tudíž něco do sebe to má, jednou jsem se dokonce i trochu lekl a ani ten příběh nebyl úplně nejslabší (i když minimálně v současnosti už je to jen nejklasičtější mustr), ale stejně to i na 70 minut působí zbytečně rozvlekle, nijak zvlášť mě to nepohltilo a hlavně je to ten nejklasičtější z japonských hororů, ve kterém straší bubák a la Samara a děcka s hodně bílou pletí... 3* ()
Já vím, že tohle je už považované za klasiku, ale (a nebijte mě) remake (japonský) byl mnohem lepší. Chápu, že zde nebylo moc financí na efekty a proto ty nabílený ksichty neděsí ani v nejmenším, ale na to zrovna teď neberu ohled. Spíš mi přišlo, že to má až moc zbytečné vaty okolo a strašidelné scény byly redukovány jen na nutné minimum. Zkrátka a dobře - téma to rozhodně není špatné (japonský a americký remake jsou toho důkazem), ale bohužel nebylo dostatečně využito a to nejen díky malému rozpočtu. ()
Kayako mě asi nikdy nenechá klidnou. Chtěla jsem se přesvědčit, jestli je americký remake opravdu lepší, protože moje vzpomínky a zážitky, když mi bylo asi třináct, napovídají, že klidnou noc jsem pak opravdu neměla. To dnes asi už nebude tento případ. Kdykoliv přišla na scénu Kayako, husina byla zárukou, ale okolní příběh, omáčka a řemeslná práce je opravdu velmi bídná a děj je dosti špatně stravitelný oproti US verzi, takže to není takový ten plnohodnotný hororový zážitek. Stopáž je vzhledem k tomu sice velmi sympatická a přes to, že je strašení docela kvalitní a nadmíru znepokojivé, nevyrovná to ten zbytek. Na dvojku kouknu možná někdy, až se mi bude chtít a porovnám. ()
úplně první zpracování nenávisti je natáčeno v televizní produkci a je to hodně znát - kamera jako vystřižená z brazilských telenovel a herecké výkony i triky jakbysmet. Ale i tak snímek obsahuje pár povedených momentů, mezi nejlepší řadím mňoukajícího hošíka ve sborovně a školačku bez čelisti, klátivě se deroucí do schodů. Přesto utíkalo těch 70 minut hódně pomalu... ()
Počátek Ju-Onovské série, který jsem viděl ale až po obou dílech remaků Ju-On: The Grudge 1 a 2. Ten film je opravdu hodně krátký, ale jako první z Ju-Onů co jsem zatím viděl, jsem ho celý pochopil. Film disponuje v některých místech až neuvěřitelně temnou atmosférou, kdy se hlavní hrdina dlouho pohybuje na nějakém temném místě a režisér se snaží gradovat napětí až do maximálních výšin.. A že se mu to daří! Příběh je vyprávěn vcelku chytlavým způsobem, kdy se zaměříme na jednu osobu, která je následně pohlcena kletbou...Tenhle způsob vyprávění je vlastně použit i v dalších pokračováních. Režisér si taky hraje s časovou smyčkou, kde se nejprve vydává o nějaký čas do budoucnosti a pak se zase vrátí, ovšem dá se to pochopit, v některém z dialogů je to všechno vysvětlené... Hodně, hodně slušný úvod! ()
První Ju-On v mém životě a hned to byla láska spojená s vyděšením, strachem z dlouhovlasých holek a hrdelního zpěvu. Vlastně to byla moje první hororová návštěva Japonska, při které jsem se zamiloval do tamnějšího folklóru a kleteb. Takaši Šimizu mi změnil život. 5* a.k.a 90% ()
Reklama