Režie:
Celine SongScénář:
Celine SongKamera:
Shabier KirchnerHrají:
Greta Lee, Yoo Teo, John Magaro, Isaac Powell, Jojo T. Gibbs, Kristen Sieh, Nathan Clarkson, Emily Cass McDonnell, Keelia Clarkson, Seung-ah Moon, Jane Kim (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Spisovatelku Noru a její dětskou lásku Hae-Sunga sice dělí tisíce kilometrů, spojuje je však výjimečně hluboké pouto. Po více než dvou dekádách odloučení se dvě spřízněné duše setkávají během pár dní v New Yorku. Nečekané shledání s osudovým mužem přiměje Noru klást si otázku: „Co by bylo kdyby?“ Režisérka Celine Song v citlivé moderní romanci jedinečným způsobem v několika časových rovinách vypráví příběh dvou lidí, jež se navzájem velmi milují, a přesto se jejich osudy fatálně míjely. Oduševnělý příběh uchvátil diváky na festivalech Sundance i v Berlíně, a teď se chystá dojmout i vás. (Aerofilms)
(více)Recenze (171)
Before Sunrise v iných reáliách, no s rovnakou dávkou melancholickej mäkkosti. Výborný film. ()
[KVIFF 2023] Hodně skloňovaná věc z Varů, asi zaslouženě. Je to líbezný film, který opět trochu prohlubuje v něčem lidské chápání a vnímaní mezilidských vztahů. Někdy to může být náročně zdlouhavé, ale tento případ s tím takový problém nemá. Zajímavý příspěvek. ()
He is not Korean American, he is more like...Korean Korean. Za mě nejlepší film letošního ročníku, ale neřikam, že je to fakt pecka, co musí sednout každýmu. Je to taková zvláštní subtilní poloromance o nenaplněnym vztahu, porozumění a souznění. A to dokonce všemi směry v tomhle zvláštnim trojúhelníku. Kromě dobrýho tématu divák navíc dostane áčkovou produkci, výpravu a hudbu. Což je u šikmookejch filmů na KVIFF v podstatě pravidlem, i když se jedná o debut. Asi se korejská FAMU zaměřuje víc na řemeslo (než třeba aktivismus). #in-yun #kviff57 (90%) ()
Past Lives je film, který působí jako celá Before trilogie, ovšem se slabšími trademarky. Přestože mě nezaujal trailer a mám problém s koncem (který je od poloviny filmu do očí bijící a hlavně by mohl být mnohem lépe vystavěn a prodán), jde o skvěle natočený romantický film s úžasnou hudbou a hereckými výkony. Všechny tyto aspekty vás vyloženě vztáhnou do příběhu a vy máte tak možnost být "fyzickou" součástí filmu. Naprosto miluji styl vyprávění a kompozici záběrů, která je v tomto filmu zvolena. Co dělá tento snímek tak speciálním je zejména přirozenost. Tak lidský film od dialogů po chování postav a herecké výkony jsem dlouho neviděl. A24 opět překvapilo. ()
V jádru vlastně hrozně jednoduché, bez nějaké větší gradace nebo vyvrcholení. Ale moc milé a skvěle zahrané. Potěšilo ()
Niekomu môže tento film pripadať jednoduchý a sentimentálny. A možno takým aj je. V prvom rade je však absolútne reálny, súčasný a výkony oboch hercov velmi prirodzené a uveriteľné, čo nepovažujem za bežný štandard. Ak sa toho počas filmu nedeje príliš veľa a postavy nereagujú prehnane a afektovane, zrazu máte možnosť všimnúť si každý detail, výraz tváre a v tom vidím niečo krásne. Ak viete oceniť "obyčajné" veci, tak ste vyhrali :) ()
Stará láska nerezaví - ani v Koreji a přes půl světa :-) . Hezké. ()
Bolestivě povědomé. Sledovat timing života. Už v úvodu, kdy se cesty hrdinů dělí a je tam tolik nevyřčeno, krom očividného zápalu, možná, že někdy je to příliš silné, až tomu nejde věřit a tak se člověk radši spokojí s uvěřitelným průměrem, stabilním partnerem, protože to dává smysl... o to víc zase vidím, jak nepodstatná je v tomhle vlastně láska, jak nepodstatný je element přitažlivosti, nebo to, čím ji lidé dnes nazývají, lidé si tu nálepku dají i na ty nejvíc abusive vztahy, jen když z nich můžou vymáčknout alespoň něco, co chtějí nebo potřebují (sex, pocit intimity, finanční zázemí, pocit, že něco znamenají). Closure má na povrchu takovou tu auru, jo "o tomhle se bude mluvit na festivalech", zatímco Nora pláče v náručí svého kudrnáče, já vnímám její pokrytectví, protože ona do poslední chvíle jakoby nebyla schopná čelit realitě svojí volby "soo korean" (you sound soo American). Ale přitom přesně věděla o co jde, co dělá, celou dobu (proto já s tímhle snímkem nesoucítím). Narazit na správnou osobu x narazit na správnou osobu ve správný čas jsou dvě velmi odlišné věci, které určují chod všeho. A hňupové občas mají štěstí, jen protože ví, kdy chytit příležitost za pačesy a jak se k tomu postavit. Někdy jste oslněni tím, že byste snad měli takové štěstí, až pro to nejste schopni vidět. Údělem některých mužů je trpět. Snímek sází na takové to "mezi řádky" dialogování a někdy to funguje, ale jinak jde spíše o průměr. ()
Příjemné překvapení. O dvou postavách, jedna hledí do minulosti jedna do budoucnosti. Ty "minulé životy" jsou hezky na to napojené. Skoro mě překvapilo, že to nemá nominaci za střih neboť ten byl vynikající. Například propojování scén z Koreji a USA, nebo použití flashbacků. Už jen to začít záběrem s voiceoverem dvou lidí, kteří se protagonisty snaží rozklíčovat, aniž by je znali. Jedním slovem "precizní". Odměřený, žádné velké drama a přehrávání. Jsem rád, že tvůrci neudělali velký konec s nějakým zvratem. ()
I'll be right back. Mladá Korejka v New Yorku, dětská láska na Skype a doma židovský literát (autor knihy 'Boner') bez špetky humoru. I intelektuálové potřebují něco na srdíčko. Inteligentní romantická tvorba, neptejte se (mě), co to přesně znamená, pojednává o lásce obvykle jedním ze dvou depresivních modů: Když se nepoddáte citu, je to chyba. Když se mu poddáte, je to chyba také. Jen ty nejlepší zvládnou vyjádřit celou pravdu, o které taktně pomlčím. Tento film přes mnohé klady, mezi něž patří především vizuální styl a herecké výkony, mezi ty nejlepší nepatří a z jeho uvědomělosti se mi dělalo mdlo. ()
Něžné, nenásilné, (ne)romantické. Debut režisérky Song se vskutku povedl, neždímá z nás emoce, netlačí, jenom pomalu posouvá hlavní postavu Noru po moři života. Suveréně, klidně, bez zaškobrtnutí a s elegancí. Žádný patos, radost se dívat a nechat se unášet spolu s ní. Film Minulé životy zároveň připomínají Ztraceno v překladu a trilogii Před úsvitem/Před soumrakem/Před půlnocí. A zároveň je všechny překonává. ()
Pomalý, snový až hypnotický film, kde mě, víc než vztahové řeči o potkávání v minulých životech, bavily kulturní rozdíly východu verzus západu. ()
Stojím si za tým, že v jednoduchosti je krása, no výnimka potvrdzuje pravidlo a medzi výnimky budem radiť Minulé životy. Kamera je krásna, hudba príjemná a tak nejak žanrovo-adekvátna. A aj keď tvorcovia sa pochopiteľne všemožne snažia zahrať hlavne na emocionálnu strunu, medzi mnou a týmto filmom prebehla minimálna iskra, zaručene nie dosť silná na zapálenie ohňa. Dej je monotónny (až uspávací) a umelo rozťahaný. S Norou som sa absolútne nevedela stotožniť, pôsobí na mňa nevyrovnaným dojmom. ()
Idea reinkarnace je u nás známá především ve spojení s Indií, ale je rozšířená celosvětově. Není divu. Je to totiž jediná teodicea, která smysluplně vysvětluje, proč se dobrým lidem dějí špatné věci a naopak. Podle této nauky je člověk odsouzený k věčnému životu v různých tělech a napříč svými životy s sebou táhne svoji karmu. Vědecky je tato teze neprokazatelná a ani různé esoterické argumenty nejsou zcela konzistentní. Klidně tedy může jít o pouhý metafyzický konstrukt. Osobně se domnívám, že člověk by se měl starat o to, aby co nejlépe prožil svůj konkrétní daný život a nekomplikovat si jej šťouráním se ve svých údajných minulých inkarnacích. Z hlediska uměleckého je však téma reinkarnace docela nosné. Myšlenka karmické provázanosti, v tomto případě nenaplněné, je lehce načrtnuta i v pozadí tohoto poněkud sentimentálního korejského filmu. Tomu, kdo by se chtěl obeznámit s umělecky vysoce hodnotným zpracováním karmické problematiky, doporučuji Meyrinkův román Anděl západního okna. Tento román, pokud je mi známo, nebyl dosud zfilmován, ačkoli by si to zasloužil. Jenom ať se o to, proboha, nepokoušejí čeští filmoví tvůrci! Ještě připojuji veršovanou glosu: Celý život je kocovina / vystřízlivíme po smrti / Pak vypít další žejdlík vína / nás božský šenkýř donutí ()
Melancholická verzia Woodyho Allena z Kórey. Jednoduchá premisa dvoch životných ciest, ktoré sa síce stretli ale nikdy nepretli podaná jemným, poetickým spôsobom s nádychom festivalového filmu, je silný bez toho, aby potreboval byť výrazne expresívny. Jeho čaro sa ukrýva v obyčajnosti. ()
Parádní sentimentální vztahovka. ()
"Prečo sa hádate?" "Len tak. To je ako keď dáš dva stromy do jedného kvetináča. Korene oboch si musia nájsť svoje miesto." Intímny príbeh dvoch spriaznených duší, podaný jemným, nenásilným spôsobom (cítiť v ňom jemnú ženskú ruku režisérky a scenáristky v jednej osobe). Plynie veľmi pokojne v troch časových rovinách (sú medzi nimi 12-ročné odstupy), pričom si vystačí s málo slovami, príliš nevysvetľuje, takže si divák musí veľa toho domýšľať (to píšem ako pozitívum). Namiesto slov sa dosť rozpráva len samotným obrazom, ktorý je miestami celkom pôsobivý (zaujali ma napríklad pomerne neopozerané pohľady na New York). K celkovej atmosfére snímky sa veľmi hodí použitá hudba (Daniel Rossen), ktorá je taká náladová, rozjímavá. Veľmi pekná je aj pieseň "Quiet Eyes" od Sharon Van Etten, ktorá znie v záverečných titulkoch. Snímka sa mi celkovo páči, ťažko jej môźem niečo zásadného vytknúť, ale na druhej strane ma zase emotívne príliš nezasiahla (k dvom hlavným hrdinom som si akosi nevedel nájsť cestu). Z toho dôvodu je moje hodnotenie "iba" dobré. "Musela si odisť, pretože si to proste ty. A dôvod, prečo ťa mám rád, je ten, že ty si ty. Pokiaľ ide o to, kto si, si človek, ktorý odchádza." ()
Bezchybně vyprávěný příběh, kterému chybí jediné - nestrhne vás a jen velmi málo překvapí. #kviff2023 ()
| A24 | Toto mi asi nestačí. Scenárom až prekvapivo priemerné a silne priamočiare, len aby sme sa na konci rozplakali. Nechcem hovoriť, že by emócie nefungovali, lebo by som klamal, ale pravidelne som sa pozastavoval nad priemernosťou a zameniteľnosťou látky. Páči sa mi, že je to v jadre jednoduché, že sa to nehrá na nič, čo to nie je a že je to len pekný, ľudský príbeh dvoch ľudí, ktorých osud sa nestretol a mrzí ich to. To pre mňa ale nutne vôbec neznamená, že to pokladám za skvelý film, nie zo ešte za film roku. Posledný záber filmu je ale dokonalý. Viac TU. | Hodnotenie: 6/10 | ()
Sofistikovaná, působivá romantika, která dokáže vykouzlit extrémně silné momenty, aniž by musela sklouzávat k melodramatu. Do paměti se mi to asi úplně výrazně nezapíše, ale užil jsem si to moc. Rozhovor o snění v korejštině byl krásnej. 8/10 ()
Reklama