Režie:
Matthias X. ObergScénář:
Matthias X. ObergHudba:
Nils Petter MolværHrají:
Chloé Winkel, Rebecca Palmer, Tuva Novotny, Tara Elders, Burt Kwouk, Maximilian Vollmar, Peggy Jane de Schepper, Filip Peeters, Togo Igawa, Alan Westaway (více)Obsahy(1)
Angela, půvabná osmnáctiletá Belgičanka, jež právě odmaturovala, se na večírku setkává s podivínským japonským dýdžejem Yamamotem. Už dlouho má v plánu vyrazit do světa a on jí to umožní. Aniž by komukoliv řekla, kam jede, sbalí si kufry a odletí do Japonska, kde se přidá ke skupině dívek, jež pracují jako hostesky. Pak se ale stane cosi zvláštního, co má za následek smrt člověka. Jiný svět začíná být tísnivě cizí. A nepochopitelných úkazů přibývá. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (26)
Elegantní, melancholická cesta do prázdna. Chloé Winkel je étericky půvabná. (max.50%) ()
Dívka ze stratosféry se tvářila hrozně dobře. Plakát mě nadchnul. Tuva Novotny mě těšila. Evropská kolaborace všelijakých zemí představovala zajímavou podívanou a hodnocení to vše krásně podtrhovalo. Výsledkem je ale melancholická jízda za prázdnotou. Bohužel. ()
Rozhodně to není film pro každého, protože je chvílemi opravdu těžko uchopitelný, ale je fascinující hlavně svou ústřední postavou půvabné a křehké Angely v podání Chloé Winkel. To byla trefa do černého a já jsem přesvědčená, že ona je tím hlavním činitelem, který udělal z Stratosphere Girl nadprůměrný snímek. Já byla nadšená nejen z té nadpozemské dívky, ale i z jejích vnitřních monologů, z nádherných maleb, které vytvářela a z velmi vhodného hudebního podkresu. Smutný, zvláštní film svým zpracováním i příběhem a s překvapivým koncem. ()
Silný snímek s až neskutečnou .a.t.m.o.s.f.é.r.o.u...! Matthias X. Oberg se vyznamenal nejen nápaditým příběhem, ale rovněž nápaditým provedením - na tohle jen tak nezapomenu. A to nejen kvůli mrazivému pocitu, který mě po celou dobu sledování provázel, ale taky kvůli perfektně promyšlenému a perfektně pomotanému příběhu, a charismatické Angele (Tuva Novotny). Mladá dívka se sama vypraví do Tokia, aby se živila jako společnice (resp. aby bojovala o přežití s konkurencí) a celý svůj podivuhodný příběh (a příběh záhadně zmizelé Larissy) si zaznamenává do podoby komiksu. Prostřihy reality, vzpomínek, vyprávění a komiksových obrázků jsou podmanivé, stejně tak i hudba a.... Zkrátka: vyloženě éterická podívaná, na kterou se nezapomíná. ()
Rozpačité 4 hviezdy... Stratosphere Girl je veľmi špecifický pohľad do sveta luxusných európskych spoločníčok v Japonsku. Miestami naivný, miestami rozvláčny, miestami nie úplne zrozumiteľný v tom, čo chce vyjadriť, ale predsa zaujímavý a vťahujúci pútavou atmosférou a harmonickým spojením obrazu a hudby. To všetko dáva dohromady jemné citové tónovanie v zásade jednoduchého príbehu krehkého dievčaťa v neznámom prostredí, do ktorého sa pomerne rýchlo začleňuje a postupne odhaľuje na pozadí čosi viac. Zaujímavá je predovšetkým hlavná hrdinka a jej zakomponovanie do deja, ktorý sama utvára; početné voiceoveri sú hybným činiteľom a vytvárajú podivný svet s jasnými pravidlami a rolou pre každú postavu. Svet, ktorý vychádza z jej hlavy, kde sa ona stáva hrdinkou s cieľom odhaliť skrytý zámer svojej náhlej cesty a zmeny životného rytmu, účel a poslanie. Tým sa stáva snaha rozlúštiť záhadu okolo zmiznutého dievčaťa a muža, ktorý sa stáva, podľa zákonitostí jej sveta, antagonistom a zosobnením zla. Táto dejová konštrukcia nie je úplne objavná, ale ani tuctová a dokáže si udržať divácku pozornosť keď už ničím iným, tak skvelou (a krásnou, nutno podotknúť) Chloé, uhrančivou atmosférou (miestami mierne sa blížiacou až k poetizácii, inokedy vo svojom kombinovaní mystéria, romance, odhaľovania odvetvia biznisu a ďalších prvkov až takmer nezreteľné, ale predsa priblíženie sa lynchovskému ťažko uchopiteľnému štýlu), nádychom exotiky a perfektnou technickou stránkou i výkonmi protagonistov. Severská odosobnenosť je tu trochu na škodu, rovnako banálny záver - možno by bol lepší otáznik. Napriek všetkému sa mi však podarilo do toho dostať a nechal som sa uniesť. 75% ()
Velmi zmateně, rozvláčně a nudně vyprávěný jednoduchoučký příběh ve své podstatě o tom, že holky, které jedou do Japonska pracovat na černo jako hostesky, to nemají vůbec lehké, ale naopak těžké. Rozuzlení je banální, a než se k němu film dopracuje, je k nepřečkání. Ještě že tam byly ty malůvky. ()
Roztříštěné, nesourodé a neuchopitelné audiovizuální dílo, které bych filmem asi raději nenazývala. Takhle vypadá ztráta času. ()
Ano, jako ze stratosféry spadlá je ústřední dívka a vůbec celý film. Japonské dobrodružství, kde od začátku něco nehraje, přesto si s tím nelámete hlavu a ochotně přistoupíte na atmosféricky podmanivý poznávací zájezd s ohrožením života v ceně - v nápaditém provedení, doplněný vnitřním komentářem, oživený úžasnými ilustracemi a provázený hypnotizující hudbou, který vám z mentality Japonců prozradí víc, než leckterý jejich film. Ač Chloé Winkel působila víc unyle, než étericky a nezřídka si přímo říkala o zabití, musím uznat, že její postava do odcizeného neuchopitelna zapadala a mírně tušený závěr logicky nemohl dopadnout jinak - v opačném případě by se jednalo o dost zoufalý snímek. Viděno během Challenge Tour 2015: 30 dní se světovou kinematografií ()
„Není lehké poznat přátele od nepřátel, to jsem se měla naučit.“ Nadpozemsky křehká Angela v nejhorším bahně velkoměsta. Andělské světlo v ponuré atmosféře smutného prostředí. Stojí nad ním, mimo něj, pozoruje, zaznamenává jej svými kresbami. Z lehkovážného holčičího útěku z domova za novými zkušenostmi, za mužem snů, se pomalu začíná stávat noční můra, skutečnost doléhá stále tíživěji … Jen škoda závěru, byla bych čekala jiný … „Opravdoví hrdinové nikdy nezemřou, protože kdyby ano, kdo by dokončil jejich misi?“ (Challenge Tour – duben 2015) ()
Éterická /anebo když chcete tak stratosférická/ dívenka s elfím ňufáčkem a hříšně rašícím tělíčkem v prostředí tokijských barů s nadrženými biznismeny, nepřejících kolegyň, pofidérních kšeftů, odiózních brlohů a tajemné a ututlané vraždy... A k tomu všemu soundtrack s dominujícím "najazzlým" ságem a vkládané komiksové obrázky, kterými dotyčná dívenka "glosuje" svůj vlastní příběh. Ten kontrast - křehká nezkažená víla versus studený a hříchem prolezlej svět cizáckého magalopolisu je úchvatnej, jenomže cosi tady nehraje. Proč - to se dozvíme až na konci filmu. Pro někoho bude ta pointa mírným zklamáním, pro jiného třešničkou. Ať tak nebo tak - už kvůli tý "stratosférický" atomosféře je ten film nezapomenutelnej. Neodpustím si však jedno doporučení: jestli jste na lolitky, nechte si raději zajít chutě. Neručím totiž, že při některých scénách nebudete v pokušení vojet svůj DVD přehrávač... ()
Křehkost a zranitelnost hlavní postavy mě vtáhla a nepustila. Atmosféra filmu byla obdivuhodná, místy překvapivá, místy mrazivá. Navíc pomyslně smekám před každým, kdo umí ztvárnit myšlenky obrázky. Já umím pastelky pouze koupit či ořezat. Závěr snímku mě nepřekvapil, čekala jsem to a kupodivu mi to sedlo. ()
Mohu se podepsat pod komentář uživatel Just.m3. Pro mne byl tento film nečekaným a nevšedním zážitek. Člověk musí opravdu umět, aby dokázal, že atmosféra filmu doslova prýští z obrazovky a to přímo do divákovy duše. Mám ráda filmy, které diváka nepodceňují a režisér na ně nechává působit i to, co vlastně nebylo řečeno. Na svém blogu jsem se zmínila, že bych chtěla vidět po dlouhé době nějaký opravdu dobrý film. Tímto je tato má tužba splněna. ()
Mám hodně ráda filmy, které vynikají silnou a originální atmosférou, což Stratosphere girl splňuje bezezbytku. V tomto případě jde o atmosféru křehkou i znepokojivou zároveň a stejně tak na mě působila i ústřední postava Angely, která je přesným prototypem éterické lolitky, co běžně vyhrávají soutěže Ellite model. Její polodětská krása, její vnitřní monology a postřehy, kresby co se před očima mění v živoucí postavy a situace, nevšedně pojaté Tokio i příběh, který bych se i přes některé žánrové ingredience zdráhala označit přívlastkem kriminální, krásný vizuál i hudební doprovod, to všechno způsobilo, že jsem v tomto nevšedním světě ráda strávila 90 minut svého času. ()
Aj keď som film videl na dve časti, kedže v polovičke filmu som išiel von, nezabránilo mi to ku krásnemu umelecko filmovému zážitku. To bola čistá "poézia" a Chloé Winkel tu bola očarujúca ... ďakujem Monty ... ()
Film-komix a komix-film. Již při sledování jsem si říkal, že režisér musí být i scénáristou - obě funkce jsou zde neoddělitelně propleteny. Propojení komixu s filmem je zde organické, výtvarné a má svou hlavu a patu. Napadá mě porovnání s filmem Alois Nebel, u něhož je grafická stylizace v podstatě bezúčelová. ()
Devadesát minut, z nichž každá stojící sama o sobě je vyjímečná, namalovaná, nevynechávaje jedinou maličkost a nesoucí obrovské kouzlo okamžiku. Vše je navíc podtrhnuto velmi podmanivou hudbou a s tím jak se všichni neustále tváří tajemně, neodhadnutelně a nedostupně se může člověk nechat zmást a myslet si, jaký to je film komplikovaný a skvěle promyšlený. Není. Pospojujte si tato jednotlivá zrnka písku do celistvého obrazu a pak foukněte. Nezbude vám nic. Vše je hrané na efekt a tak jediné místo, kde si vás dívka ze stratosféry může získat, je vaše lyrická artistická duše. Nikoliv však rozum. Ne že by pointa byla hloupá a těžko byste pro ní hledali lépe napsanou postavu čí jinak vyhlížející a hrající herečku. Pouze cesta k ní vyšlapaná vás schválně vede oklikou skrze zamlžené lesy a tajemné hrady, vypráví strašidelné historky a doufá, že pak uvěříte, že v ní bylo něco tajuplného. Nějaký čas před koncem mě napadlo, že by to takhle mohlo skončit, ale poté, co jsem se zamyslel nad tím, jak se kdo choval, jsem to zahnal jako absurdní myšlenku. To jsem ale ještě nevěděl, že oni to opravdu takhle zbaběle utnou. Jeden z mála filmů, který mě naštval a okouzlil zároveň. // 70% ()
Připadala jsem si, jako když mi někdo vypráví hodně obsáhle, co se mu dnes v noci zdálo... stejně neosobní a nudné, až na pár okamžiků. Jediné, co se mi opravdu líbilo, byly ty kresby. ()
Jako atmosféru to má slušnou a takovou lehce mysteriózní a lehce snovou, což mi dost sedlo. I mysteriózní zápletku to má, i když ne bůhvíjak hodně a navíc tu není nijak zásadní. Tenhle film totiž bohužel stojí jen a pouze na té atmosféře. A ačkoli nějaký příběh má (a i když trochu zajímavý je), forma tu prostě obsah naprosto přebíjí. Už jenom to, jak to vypráví v podivných náznacích a přitom to kašle na psychologii a vůbec jakoukoli práci s postavami, takže se tu všichni rozhodují naprosto nahodile. Angela jela hledat do Japonska jednoho chlapa, do kterého se zamilovala, a hned první den jde pracovat jako děvka? Proč, na základě čeho? A takových příkladů je to ještě víc, proto se nedivím, že to postupně celé dospělo tam, kam to dospělo. Ten závěr jsem sice nějak odtušil, jenže ani nevím, co za pocity z něj mám, když mi vadil a přišel odbytý, ale zároveň do celkové atmosféry pasoval naprosto přesně. Je to takové nizozemsky zvláštní, ale v tomhle případě spíš v špatném slova smyslu, než v tom kladném. A přitom by stačilo nějak pracovat se scénářem a něco by z toho bylo... Slabé 3* ()
Every line you draw, leads to something... and often you don't even know to where. You go on a journey, without knowing how it will end. ()
Je to drogovy thriler? Romanticky film s hadankou? Fiktivni zivotopis o padu az na dno? Odpovi az konec filmu:) Timto dekuji Paskvilu za listky. ()
Reklama