Režie:
Erik BlombergHudba:
Einar EnglundHrají:
Mirjami Kuosmanen, Kalervo Nissilä, Åke Lindman, Jouni Tapiola, Arvo Lehesmaa, Tyyne Haarla, Kauko Laurikainen, Pentti Irjala, Evald Terho, Heimo Lepistö (více)Obsahy(1)
Finský film podle staré laponské pověsti. - Hezké děvče Pirita, se provdá za mladého Aslaka. Brzy po svatbě však s hrůzou sezná, že je obdařena nadpřirozenou schopností proměňovat se v bílého soba a ženského upíra. Snaží se své nadpřirozené moci zbavit, nakonec je však - převtělená v bílého soba - chycena a usmrcena svým mužem Aslakem. - Film byl promítán na VIII. MFF v Karlových Varech v roce 1951; režiséru Eriku Blombergovi, který byl současně kameramanem tohoto filmu, byla udělena Cena za fotografii - ,,s přihlédnutím k originální práci s kamerou, která zajistila tomuto dílu jeho vzácnou poetickou hodnotu". „Bílý sob" dále obdržel finskou národní cenu „Jussi" 1952 za hudbu, fotografii a hlavní ženskou roli a na Mezinárodním filmovém festivalu v Cannes u roce 1953 byt poctěn cenou za legendární film. (FILMOVÝ PŘEHLED 3 / 1955) (oficiální text distributora)
(více)Recenze (24)
Baladická dráma zo severu Laponska vyniká predovšetkým kamerovým snímaním nehostinnej snehovej prírody a zaujímavej hudba. Dialógov je poskromne, to však nevadí. Striedma stopáž robí z tohto fínskeho filmu intenzívny zážitok. Film bežal v našich kinách v roku 1955. ()
Zlatá Palma - výběr ()
„Bílý sob" je první finský film, uváděný u nás po druhé světové válce. Představitelka titulní role, finská herečka Mirjami Kuosmanen, byla přítomna na VIII. mezinárodním filmovém festivalu v Karlových Varech v r. 1954. Otiskujeme výňatky z jejího projevu před uvedením filmu „Bílý sob" ve festivalovém pořadu a z tiskové konference, na níž hovořila jako delegátka finské kinematografie: „Má rodná země — Finsko, je velmi bohatá na staré lidové ságy, které byly tradovány od úst k ústům po dlouhá staletí. Film „Bílý sob" čerpá svůj námět z prastaré pověsti Laponska, nejsevernější části Finska. Představte si zemi, pokrytou sněhem a ledem, ležící za polárním kruhem, kde vládne zima po devět měsíců v roce. Tu je prostředí jako stvořené pro vytváření balad a pověr. Tento film je ságou o ženě a síle osudu, síle čar a kouzel nad lidskou bytostí. Přípravné práce trvaly dva roky, samotný film však byl natočen za 6 týdnů. Je to velmi krátká doba, vezmeme-li v úvahu, že všechny scény byly natáčeny za polárním kruhem. Práce byla velmi těžká. Vstávali jsme ve 3 hodiny ráno a odjížděli na lyžích na exteriéry. — Napsala jsem scénář k filmu „Bílý sob", před tím jsem však nebyla nijak literárně činná; připravila jsem jen několik scénářů k dokumentárním filmům. Jako herečka jsem působila pouze krátkou dobu u divadla, hrála jsem však asi ve 20 filmech." — O situaci finské kinematografie Mirjami Kuosmanen informovala: „Finsko vyrábí ročně asi 25 dlouhých hraných filmů. (Finsko má asi 4 miliony obyvatel — pozn. red.) Thematikou těchto filmů jsou většinou příběhy ze života selského lidu, vážného i humorného rázu. Finsko nevyváží téměř žádné filmy do zahraničí. Snad je možné mluvit jen o filmu „Bílý sob" a o několika filmech, které byly uvedeny ve Švédsku. Z cizích filmů jsou ve Finsku nejvíce zastoupeny filmy americké. Pokud jde o sovětské filmy, byla v Helsinkách na sovětské náklady zřízena 3 kina, kde se promítají všechny sovětské filmy." Filmový přehled 3/1955 ()
Upír? Vlkodlak? Sob! Baladický příběh ze severu je poetickým vyprávěním s krásnými záběry zasněžené přírody. Všudypřítomní sobi jsou nádherní, majestátní a ...tajemní. Co udělá mladá žena, když zjistí, že novomanžel ji nemiluje tak, jak si představovala? Zajde za čarodějem. Roztomilý příběh se začne proměňovat v noční můru o vině a trestu....Nádherná výtvarná kamera, úžasná hudba. Hlavní hrdinka je uhrančivě krásná. Doporučuji NEČÍST OBSAH - OFICIÁLNÍ TEXT DISTRIBUTORA. Na jedné straně není zcela pravdivý, na druhé vyzrazuje konec. p.s.dík za titl.pepuovi ()
Bílý sob – stařičký finský horor o jedném nemilosrdném prokletí. Film vypadá, jakoby vznikl mnohem dřív, než praví rok vzniku, v každém případě se však jedná o velice působivý umělecký (filmový) skvost ze severských končin. Na výrazy svým způsobem nevinných dívčí očí a úst nezapomenu stejně jako na poutavě zachycenou atmosféru dávného života v přírodě plné sněhu, čarodějníckých rituálů a mohutných sobů. 90% (# Challenge Tour – 52 roků filmu za 52 týdnů) ()
Vizuálně působivé, s několika silnými scénami a zaplaťpánbůh neukecané. Sice mi ze záběrů zasněžené krajiny byla pořád zima (patřím k lidem, kteří by mohli mít nejméně 30 stupňů celý rok a jimž jen pohled na sníh působí deprese), ale od laponskýho folklóru těžko můžu čekat palmy. Horší to je s hudbou (ve Finsku nemaj vlastní autory, že tam cpou ruské skladby?) a vůbec jsem si kolikrát připadal, že koukám na Mrazíka. Zajímavé je, že zatímco hlavní hrdinka byla mimořádně hezká, ostatní postavy vypadaly jako mix Švédů a Rusů (aspoň už vím, co jsou Fini zač). Tím raději své dnešní xenofobní okénko uzavřu :-) Náhled do finské kinematografie je zajímavý, ale pro mě Hollywood je prostě Hollywood. Vždycky mu dám přednost. ()
Mám rád severskou tvorbu a především jejich nádhernou krajinu. Právě ono kouzelné prostředí nehostinného severu Finska mě zaujalo nejvíce. Všudypřítomný sníh a led kam až lidské oko dohlédne je skvělou příležitostí natočit i něco víc, než jen „ale i přesto krásné“ přírodopisné dokumenty. Laponsko se táhne napříč celým skandinávským územím za polárním kruhem a zasahuje kromě Finska také do Švédska a Norska. Podnebí je subarktické s řídkou vegetací, s výjimkou hustě zalesněné jižní části. Na sever od polárního kruhu panuje během zimní sezony polární noc a během letní sezony naopak polární den, jevy jenž bych chtěl někdy v životě zakusit na vlastní kůži. Každá z těchto zemí má kromě svých pověstí a bájí rovněž řadu zajímavých tradic. Zde máme šanci shlédnout velmi zajímavý závod v sobím spřežení, který může v klidu konkurovat koňským dostihům. Vraťme se ale zpátky k samotnému filmu, který nám kromě nádherné krajiny nabídl i docela zajímavý děj. Snímek povětšinu času vůbec nepřipomíná hororový film, ale spíše jakousi obdobu drama, kdy v první polovině sledujeme zamilovanou dvojici, kterak si užívá života po svatbě. Mirjami Kuosmanen byla opravdu kus pohledné ženské a tak není divu, že se po její filmové postavě otáčel nejen mužský kolega. Samotná Pirita však není tipem domácí puťky, která by seděla u plotny a čekala na návrat svého milovaného. Moc dobře si uvědomuje svůj půvab a pokusí se jej zúročit. I zde však platí, že zahrávat si s magií se nevyplácí. Zvláště když jsou k ní seveřané dost nedůvěřiví. Její touha po očarování každého muže se jí šeredně vymstí a její prokletí jí stáhne rovnou do samotného pekla… ()
Hon na čarodějnici po finsku. Silné, atmosférické s výtečnou kamerou. Obrázky zasněžených plání a na nich pobíhajících sobů jsou neocenitelné. Nádhera. [Challenge Tour 2015: 30 dní se světovou kinematografií] ()
Panenská zasnežená krajina, sugestívna hudobná zložka a čaro laponského folklóru sú silnými stránkami Bieleho soba. Mal to však byť príbeh o mladých ľuďoch a Mirjami Kuosmanen, ktorá stvárňuje hlavnú postavu mala v tom čase už 37 rokov, Kalervo Nissilä, predstavujúci jej milého dokonca 39 rokov... Vyšší vek ústredných protagonistov je v niektorých fázach filmu citeľný a ich vizáž akosi nekorešpondovala s mojimi diváckymi predstavami o tom, ako by mali Pirita a Aslak vyzerať. ()
Poetiku to má, ako staré dobré nemé filmy ruskej ( sovietskej ) kinematografie ( veď z Fínska tam nieje ďaleko ). Má to primeranú minutáž k svojmu príbehu a niekoľko scén má atmosféru temného hororu. Takže dielo, ktoré by každý fanúšik filmu nemal opomenúť. Je len škoda ( teda pre mňa ), že sa to v každej zo spomenutých rovín nevyvinulo v niečo spektakulárnejšie. ()
Nemôžem si pomôcť, ale film nemôžem ohodnotiť viac ako troma hviezdami. Vcelku sa jedná o zaujímavý snímok, na motívy starej laponskej povesti, silnou stránkou je aj kamera či zasnežená krajina. No aj napriek tomu, že film má viacej kladných stránok než tých záporných a film vďaka svojej minutáži ubehne rýchlo, som sa nudil a dopozeral čisto len zo zvedavosti. Film je určite dobrý, no nie je to mojou šálkou kávy. ()
Magický a mytický příběh, prostě vyprávění ze Starých pověstí laponských, takže horor je to asi takový jako příběh o bitvě na Tursku ze Starých pověstí českých. Na rok 1952 vypadá ten film staře, klidně by to mohl být němý film z dvacátých let, i ta poetika a expresivní herecký výraz hlavní hrdinky tomu odpovídá. Nicméně je to příběh velmi působivý, s krásnou kamerou a nádhernými exteriéry. Působivá je hudba s ženským vokálem na počátku a konci, zní také pradávně, škoda, že nebyla využita více. ()
Pozvolna se rozjíždějící film vyprávějící starodávnou laponskou legendu o ženě, která se převtěluje v bílého soba. Příběh je to prostinký, stejně tak jeho vyústění, v tomto směru se překvapení rozhodně nedočkáte. Tvůrcům se ale u mne rozhodně podařilo docílit pocitu sounáležitosti s lidmi, kteří celý svůj život tráví za polárním kruhem v nesnadných podmínkách. Rozhodně nevšední a zajímavý film. Nečekejte klasický horor, mohli byste být zklamaní. ()
Lidé a sobi spolu spokojeně žijí bok po boku a vše je ideál. Jednoho dne pohoda skončí, to když lidožravá čarodějnice, která se umí proměnit v bílého soba, začne řádit. Nejlepší je, že jí má jeden maník hezky pěkně za manželku a ví totální kulový s kým vlastně sdílí společnou domácnost. Nevím proč , ale přišlo mi to jako hororová pohádka, kterou kdysi finské mámy mohly povídat před spaním dětem a měly jistotu, že dítě z postele nevyleze a radši použije nočník, než aby šlo v noci na záchod. Takže si to shrneme : Na tu dobu parádní atmosféra a dobře natočené scény u kterých skoro až zamrazí. Finsky umím asi jako většina finů česky, takže jsem byl rád, že ve filmu se mluví málo a místo toho dostává přednost hudba, která k filmu fakt seděla. Další plus je krátká stopáž, takže film nenudí no a co dodat...já se bavil :-) ()
ocenenia : MFF Cannes 1953 - Čestné uznanie poroty ()
Stary finsky film, v ktorom bola zenska pretransformovana do soba. Finska zasnezena nadhera mala hodne do seba : 70 % ()
Hodně povedené a to nejen na svou dobu. Ne, že by to v dnešní době nemohlo vypadat efektivněji, ale spíš mi jde o to, že se jedná o pořádný kus filmařiny, který nezestárl a je to na tom dost patrné. Pořád to má slušnou atmosféru, i ten příběh dokáže dobře fungovat, něco do sebe mají i herecké výkony a transformační scény jsou dobře řešené, ale úplně nejvíc ze všeho mě dostala kamera a příroda, ve které se to odehrávalo. Obojí totiž spolu fungovalo naprosto dokonale a dokázalo to z Bílého soba udělat ještě o to zajímavější zážitek. A navíc to má hodně příjemnou a naprosto přiměřenou stopáž. Jen mě mrzí, že nápad se "sobodlakem" asi finské hranice nikdy neopustil, jelikož se mi celkem zamlouvá a navíc je dost originální i v současnosti... 4* ()
14. Zlatý Glóbus za rok 1956 - cena (1) - *Nejlepší cizojazyčný (zahraniční) film - Finsko ()
Horrory, které jsou založeny na národním folklóru jsou automaticky katapultovány na přední příčky mého filmového pořadníku. Tentokrát jsem se setkal s folklórem finským, pocházejícím odněkud ze zasněžených severských plání. Celý film stojí na atmosféře, kterou režisér podporuje zdařilou hudbou, která je téměř všudypřítomná a místy mi to trochu připomínalo němý film. Není se co divit, obyvatelé severských pustin mezi sebou žádné dlouhé řeči nevedou. Pokud by někoho na první pohled zarazila kratší stopáž, tak ho můžu uklidnit : 70 minut je akorát. Děj vypráví o mladé ženě, která chce trochu oživit svůj milostný život. Rozhodne se proto pomoci si kouzlem. Naneštěstí pro ni a pro její okolí má kouzlo jeden nepříjemný vedlejší účinek... ()
Především je tu nádherná finská zasněžená krajina spolu s kouzelnými sobíky, kteří se jen tak ve filmech nevidí a do toho pasující znepokojující hudba. Co se týče Mirjami napůl člověk a napůl upírka, která se přeměňuje do sobí podoby. Pro mě né, tak výrazná, ale měla v sobě takovou jiskru, která mě k ní poutala a těšil jsem se vždy když bude na obrazovce. Dávám 90% ()
Reklama