Režie:
Jan NěmecScénář:
Jan NěmecKamera:
Jiří MacháněHudba:
Bohuslav OndráčekHrají:
Marta KubišováObsahy(1)
Medailon Marty Kubišové z roku 1969. (oficiální text distributora)
Recenze (27)
Druhý - a na dvacet let poslední - recitálový stupeň nedovršené kariéry velké české zpěvačky ze středních Čech je cenný tehdy ještě zdaleka ne samozřejmým užitým barevným filmovým materiálem. Jan Němec věnoval medailonu beze sporu veškerý svůj režisérský i scénaristický um a určitě odvedl výkon, který snese srovnání s jeho špičkovými hranými filmy. Vedle barevného čarování (Kubišová na opravdu barvitém zahradním pozadí ve fascinujícím rozpuku svého probouzejícího se zralého ženství) upoutají symbolická leporela v klipu písně RING-O-DING (také, pokud vím, ZVONKOVÍ LIDÉ); vystřídají se na nich duchovní a veřejní protagonisté konce šedesátých let v širokém záběru od Roberta Kennedyho přes Martina Luthera Kinga až po Castrova druha Ernesta Che Guevaru; neméně působivá je i antimilitaristická MAMA. Recital PROUDY LÁSKU ODNESOU se tak v Němcově pojetí proměnil ve svého druhu hraný osobitý autorský film a v jednu z nejsvébytnějších a nejhlubších výpovědí o roce, ale i obsahovém smyslu Pražského jara. Naznačený příslib zůstal - bohužel - zlovůlí StB SNB jako nositelky normalizace nenaplněn. Ke škodě nejen Kubišové, ale celé české kultury. Hledáme-li někde pojmenovatelné nevratné škody komunistického režimu, v tomto případě jsme jistě konfrontováni s jednou z těch nejcitelnějších. ()
Tieto klipy - respektíve skôr ich úryvky zaujali v iných dokumentoch. Tie opisovali obdobie okolo rokov 1968-9 a ako farebné perly sa medzi nimi sem-tam objavili kúsky z tohto medailónu - šnúry videoklipov Marty Kubišovej. Režíroval jej vtedajší manžel Jan Němec. Po rokoch som si pozrel komplet film. Myslím, že ktorákoľvek z nádherne farebne presýtených obrazových piesní znesie kvalitatívne porovnanie s dnešnou klipovou tvorbou. Ba, že ju dokonca prevyšuje. Pretože tieto piesne majú dušu. Obraz je nápaditý a výtvarne vydarený. Speváčka uhrančivá. Lásku aj partnerstvo Kubišky s Němcom síce prúdy emigrácie odniesli, ale film zostal. ()
K problému z předchozího recitálu, tedy k onomu neotvírání úst, se tady přidal další - bezradné "čarování" rukama, které působí hrozně nacvičeně a strojeně. To Marta Kubišová přece dělat nemusela, její největší síla vždycky byla, je a bude ve dvou věcech - v hlasu a v tom dokonale hlubokém pohledu. Kdyby jen zpívala a dívala se přitom do kamery tak jako v Hey, Jude, neměl bych snad žádnou výhradu. Za vrchol tohoto medailonu považuji nápaditý klip Ring-O-Ding. ()
Kolem Kubišové se semlelo v osmašedesátém mnoho věcí. Smekám před ní, zachovala si tvář za oběť slávy. Opravdu obdivuhodné. Ukázala, že je výborná šansoniérka.. Její drsný hlas, mě pohladí po duši vždy. ()
Celý recitál znám už spoustu let a pořád se nejlepšího díla Jana Němce nemůžu nabažit (omlouvám se Démantům noci). Vlastně je to jediný pořad z dílny Československé televize, který je vyznáním americkému hnutí hippies na konci šedesátých let. Navíc Marta Kubišová byla úplně první zpěvačka, které se dostalo té pocty být zaznamenaná na barevný materiál. Nu a daný pořad skoro vůbec nestárne. ()
70% Asi byla chyba pouštět si Proudy okamžitě po Náhrdelníku, přes barevný materiál mi přišla tato série videoklipů o dost slabší. Že by proto, že chyběla Ester Krumbachová? Hned první skladba Proudy lásku odnesou mě neskutečně iritovala - nebýt toho, že následuje Magdaléna, asi bych nad celým projektem zlomil hůl, za ni je čtvrtá hvězdička, protože tato píseň se mi od paní Kubišové líbí ze všeho nejvíc (i když i zde obraz dost pokulhává). Ring-O-Ding mi rovněž není nijak neznámá a nápad se zahradou plnou napíchaných osobností mě docela zaujal, stejně jako Martin zjev v poslední písni Hey Jude. Jedna drobnost - všiml jsem si toho už v Náhrdelníku, kde jsem to víceméně přešel jako úlitbě černobílému materiálu, ale tady se to objevilo zase - proč tak výrazné oční stíny? O malinko širší a vypadá jako mýval... ()
Po Náhrdelníku melancholie přišel další recitál Marty Kubišové v režii Jana Němce - tentokrát v barvě. Mně se tento, o rok starší bratříček, líbil o něco více - možná i výběrem písní, který mi byl bližší. ()
Naozaj iba výnimočne hodnotím a komentujem krátkometrážne filmy (i keď v ČSFD sa už rozmáha aj hodnotenie videoklipov). Ale tento Kubišovej a Němcov projekt si to naozaj zaslúži. Považujem ho za dobový vrchol a nepokladám za potrebné to potvrdzovať nejakými argumentmi. ()
Písně Marty Kubišové přežily do dneška a díky jejímu hlasu stále neznějí jen jako staré retro. Jan Němec byl do Marty asi opravdu zamilovaný, takže se nesnažil na sebe upozorňovat a podřídil obraz zpěvačce. Možná, že kdyby u toho ještě byla Ester Krumbachová, mohlo to být za plný počet... ()
Texty, hudba, hlas, klipy = sváteční zážitek. Navíc umocněný tím, jak všechno zapadá do výpovědi o historických událostech tehdejších let. ()
Na svou dobu neuvěřitelný počin, který má čím nadchnout i dnes. Hlavně apokalyptický klip Mama, mistrovsky zvládnut v jediném záběru bez střihu nemá podle mě obdoby (především ve své době). Navíc je zde Kubišová naprosto "cool", stejně jako v Magdaléně se stejně zajímavými obrazy. Klipy jsou navíc barevné a rozhodně nevypadají lacině. Téhle zpěvačky je věčná škoda, kdoví kam se až mohla po tomto materiálu dostat! ()
Ale jistě, s obrazem se čaruje, je to barevné, poučené na cizích vzorech, trochu hipícky protiválečné, ale je to až moc opulentní, trochu až moc přeplácané, občas to nedrží úplně dohromady s hudbou. Skromnější a jen černobílý Náhrdelník melancholie je mnohem soudržnější a působivější. Čtyři hvězdy, ale jen tak tak. ()
Hodně zdařilý písničkový medailón Marty Kubišové. Režíroval její tehdejší manžel Jan Němec, použity byly písně z jejího prvního a zároveň na dlouho posledního řadového alba Songy a balady. ()
Marta Kubišová byla ve své době až éterická bytost a nádherná vamp žena! Bez debat světová hvězda a top star českých zpěvaček! I její hlas je naprosto ojedinělý. Důkazem budiž tohle krátké filmové pásmo, které natočil její bývalý manžel Jan Němec, skládající se z překrásných písní Proudy lásky odnesou, Magdaléna, Ring o ding, Mamá a Hej Jude. Světlo světa tohle úchvatné dílo spatřilo až po roce 1989 a pro český hudební videoklip je to absolutní poklad. A co k tomu přidává další estetickou a magickou vizáž? No přece originální a těžko napodobitelná stylizace našeho nejlepšího temného výtvarníka, scénografa a malíře Josefa Vyleťala. Tohle je opravdový skvost a jediná chyba je, že tento obdivuhodný recitál netrvá alespoň hodinu. ()
Marta Kubišová a její další písně a videoklipy k nim. A i když se tentokrát jedná o dost lepší písně, než v Stalo se na podzim a i když i videoklipy vypadají o dost líp, stejně nemůžu jít s hodnocením vysoko. Většina písní má silné téma, ale z videoklipů mě oslovilo Hej, Jude a trochu ještě Mama, zbytek mi přišel takový, že "ušel". A kvůli tomu víc jak silné 3* fakt dát nemohu. Tak schválně, jak na mě zapůsobí Náhrdelník melancholie... ()
Tento recitál je součástí DVD Příběh. Jde o soubor nejzásadnějších písní Marty Kubišové z alba Songy a balady. Jako filmový klip hodnotím průměrně, Marta je zde ovšem naprosto neodolatelná, přestože jí hraní těch gest moc nejde. Poslouchat ty hudební skvosty a koukat na Martu z roku ´69, co víc si lze přát. Přesto mi to chvílemi přišlo jakoby bez energie, hlavně Hey Jude....85% ()
....Až jednou vyrostou, pak jistě zazvoní, mí lidé zvonkoví ve zvoncích zrození pro váš pláč, pro váš smích, ring-o-ding, i pro váš hřích. Poslouchej ... ------------------------Důležitou součástí tohoto hudebního medailonu je výtvarná a scénografická stránka, na té se výrazně podílel výtvarník a malíř Josef Vyleťal (*1940-+1989) ()
Ani ne tak hudební medailon, jako spíš kus historie, skutečná klasika české popmusic a zároveň silné dobové svědectví. MK ve vrcholné formě, skvěle navybíraná muzika (údaj „Hudba: Bohuslav Ondráček“ tak úplně nesedí, čtyři z pěti věcí jsou převzatiny, ale klobouk dolů za aranže), slova s hlavou a patou a bez slabých míst. Poetické výtvarné fantazie Ester Krumbachové v barvě souznějí s Němcovým patetickým rukopisem, který je tentokrát prudce na místě. Přes to všechno (a přestože byla Kubišová v 80. letech mým pubertálním idolem, jako zpěvačka, jako osobnost i čistě jako ženská; když jsem 21. listopadu '89 z balkónu Melantrichu uslyšel její hlas, byl to pro mě emocionálně vrcholný moment celé té pohnuté doby) se zdráhám vrazit tam pátou hvězdičku, protože ač je mi líto, že se natočily klipy jen k pěti věcem ze Songů a balad – to album nemá chybu a na Martu K. bych se klidně koukal celých čtyřicet minut –, zároveň mi dodnes připadá, že ty písničky fungují bez obrazu ještě o něco líp než s těmito – jakkoli půvabnými – obrázky. ()
Krasny smutek. ()
Marta Kubišová v rozpuku kariéry, ktorú hneď potom zhatila okupácia a jej odpor voči nej. Na týchto videoklipoch vidíme, o čo sme v nej na dlhé roky prišli. Nielen jej zjav, ale aj hudba a texty s veľkým posolstvom podporené silnými obrazovými scénami by mohli byť aj dnes vzorom, ako môže populárna hudba znieť a vyzerať. A tiež recept na to, ako prežiť viac ako jednu sezónu. Na tento medailón sa dá pozerať aj po päťdesiatich rokoch so záujmom, ak nechcem rovno napísať s otvorenými ústami. ()
Reklama