Režie:
Frédéric FonteyneScénář:
Philippe BlasbandKamera:
Virginie Saint-MartinHudba:
Vincent D'HondtHrají:
Emmanuelle Devos, Clovis Cornillac, Laura Smet, Frédéric Fonteyne, Jean-François Wolff, Virginie Saint-Martin, Philippe Jeusette, Benjamin Ramon (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Láska hluboká, až ke dnu samé existence. Po úspěšném filmu Pornografický vztah natočil režisér Frédéric Fonteyne film Gillesova žena, na kterém dokazuje, jak mistrnou filmovou řečí vládne. Drama o tragické lásce vypráví obrazy a režisér potřebuje jen minimum dialogů. Podařilo se mu natočit niterný až filigránsky vystavěný příběh o velké lásce, oddanosti, nevěře, touze a zklamání, které tíží až k smrti.
Elisa věrně a vášnivě miluje svého manžela. Mají spolu nádherné děti. Gilles pracuje ve slévárnách a domov je pro něj oázou. Ale zamiluje se do Elisiny sestry Victorine. Je jí posedlý, nedokáže myslet na nic jiného. Elisa správně vytuší, že Gilles miluje jinou ženu, a zjistí, že se stýká s Victorine. Gilles je svou milenkou tak posedlý, že jí ztropí skandál na veřejnosti a navíc před očima své rodiny jen proto, že se ve společnosti baví s jinými muži. Když zjistí, že se chce vdát, zbije ji, ale naštěstí zasáhne Elisa. Elisa je zcela oddána svému muži, ale cosi v ní umírá.
(Česká televize)
Recenze (32)
Film jakoby poklidně plyne a přitom je nabitý sžíravými vášněmi, které se ukrývají v hlavních hrdinech. Divák má neustále pocit, že už už se to napětí musí nějak vyvalit napovrch. Za poetickými záběry se skrývá kruté drama. Je ale otázkou, zda-li by se něco takového mohlo stát i mimo filmové plátno, jak se nás snažili tvůrci přesvědčit. Myslím, že ne. ()
Nesrovnatelné s předchozím snímkem Frédérica Fonteyne, Pornografický vztah, ve kterém všechny city, emoce a vlastnosti vztahu vylíčil v dokumentárním stylu. Zde pouze předkládá trochu jiný příběh o věčné lásce, zamilovanosti, pobláznění, sexu a schopnosti obětovat se pro druhého. Pokud se divák nedokáže vcítit do nějaké postavy a nebo nechápat pohledy ženy, která své pocity vyjadřuje pouze mimikou a gesty, pak se bude velmi nudit, protože tohle není film, kde se vše říká pouze slovy. ()
Silně působící drama ryze ženského pohledu na svět, tichá výpověď o tom, jak může být někdy úděl ženy krutý a deprimující. Film hodně komorní, pomalý, se statickými záběry (symbolicky přírodní koloběh vody okolo příbytku ústřední dvojice - okap s podzimním listím, zamrzlá pumpa...) vytvářejícími předěly. Obrazy jsou hlavním nositelem významu - opisují ženské vnímání tvořené hlavně složkou pocitovou (úžasně natočený závěr plný statických záběrů sušícího se prádla, jejichž řetězení přímo evokovalo bouři pocitů uvnitř hlavní hrdinky...). Ten zvláštní milostný trojúhelník byl hodně zajímavým řešením situace, bylo interesantní ponořovat se do otevírající se bolavé ženské psychiky a duše... Dlouho jsem si říkal, co všechno ta silná ženská postava vydrží, obrácení filmové kamery (a duševního i hodnotového světa hlavní hrdinky) na konci filmu ale bylo racionálním vyústěním situace...dlouhodobé vytěsnění frustrace do oblasti podvědomí se muselo nějak projevit... Citlivý film plný těch nejběžnějších životních situací ... a přitom tak mezních a výjimečných osudů... Nádherně stylizovaný film působivých obrazů se skrytou vnitřní silou... Obraz vnitřního světa jasně vymezeného typu ženy - obětavé matky... (na mne ale především ze začátku poněkud rozvláčněný a zdlouhavý) ()
Dlouho jsem neviděla žádný film, kde by bylo tak minimálně dialogů a přesto v něm lze vyčíst všechny emoce, které si jen dovedete představit. Příběh o neskonalé a trpělivé lásce Elisy ke svému manželovi, ale hlavně o chorobně posedlé vášni Gillese ke své švagrové. Přestože situace vypadá beznadějně, tak Elisa to nevzdává, ale snaží se zapřít svoje pocity pro záchranu jejich vztahu a dělá pro to co může. Má můj neskonalý obdiv, dnes by se to vyřešilo rychlostí blesku, okamžitým úprkem z takové domácnosti. Elisiny oči vyjadřující bolest, smutek a zklamání, ale i naději zahrála Emmanuelle Devos skvostně. Geniální záběry kamery na zdánlivé maličkosti, které měly v tu chvíli, v ten daný moment svůj velký význam, je jedna z věcí, která mě doslova fascinovala. A další obdiv patří právě tomu postupnému odkrývání vnitřní osobnosti Elisy, její gradující frustraci a kde nakonec všechno skončilo tak, jak se dalo předpokládat. Je to jeden ze snímků, který si musí svého diváka najít a který pak nebude zklamaný třeba ani tím zdánlivě pomalým tempem. ()
Hodně zvláštní film, který dokáže solidně nudit, ale na druhou stranu zaujme, vyděsí, otevře ústa v nechápavém pohledu, zvrásní čelo usilovným přemýšlením. A to vše stojí na výkonu Emmanuelle Devos, který je velmi autentický... Smutný film, natočený bohužel hodně nudně. HUDBA: Vincent D'Hondt - hudba je jedním z největších pozitiv filmu a už kvůli ní stojí za to ho vidět. Smyčcové pasáže se střídají s až industriálními zvuky a akordeonem. Radost poslouchat. ()
Spousta hluchých míst je kompenzována pouze dvěma mimořádnými sekvencemi, jednou je taneční zábava, na níž by se pomalu houstnoucí atmosféra dala krájet, a druhou je závěr s věšením prádla. Opatrně rozvíjené téma vzdušnosti, která laxně přechází pomocí tmavých tónů povalu do deprese, se kolem diváka ovíjí jako stahující se smyčka. Samotný závěr je naprosto úžasný, v závěrečné scéně je nejen shrnutí celého filmu, ale vlastně i vysvětlení jednání hlavní hrdinky. Problém mám s tím, že chování Gillesovy ženy mi přijde až chorobně hloupé. ()
Tichá výpověď ženy žijící v 30. letech s manželem, který si začne s její sestrou. Zprvu poníženě vše přehlíží, poté se dokonce snaží svému muži pomoct..ale jí se nedostává pomoci ani opory u nikoho z těch, v které alespoň trochu věřila..v církev, v rodinu, v samu sebe. ()
Soustředěný herecký výkon Emmanuelle Devos v pro mne hodně zvláštní roli. Nejen, že ji manžel podvádí s její mladší sestrou, ale ona nezavrhuje ani jednoho z nich a trpělivě čeká, až je to přejde. A přitom z toho cítíte temné podtóny, které naznačují, že happyend není možný. Retro příběh pro tři dobré herce a jednoho nadaného režiséra (70%). ()
Výborný dojem z filmu zkalil až samotný závěr, který působí trochu násilně a nepříliš pravděpodobně. Jinak jde ovšem o pozoruhodný snímek, ve kterém podala bravurní výkon představitelka hlavní role, které stačí pár pohybů a gest, aby dokonale vykreslila hnutí mysli své křehké a zároveň nesmírně silné Elisy. E. Devosová přesvědčila diváky o svém širokém hereckém rejstříku ve stejném roce například v komedii "Vítejte ve Švýcarsku". ()
Velice citlivě natočený snímek o ženské duši. Frédéric Fonteyne v prvé řadě vypráví obrazem. Výrazná stylizace obrazu vykresluje dojmy a pocity aktérů, kdežto podružné dialogy pouze dopomáhají k plynulosti příběhu. Film, jehož výchozí scénář obsahoval pouhých deset stran (zbytek tvorby je pouhá improvizace herců a fantasie režiséra) má laťku kvality (jak formální tak obsahovou) postavenou neuvěřitelně hodně vysoko. Fonteyne za to může být vděčný nejen sobě, ale zejména všem představitelům hlavních rolí. ()
Kazdy z nas nekdy zazil chvile, kdy jde pod svou vlastni dustojnost nez aby se vzdal milovane osoby. Jakmile si to ale uvedomi, nemusi to unest. Takto by se dala vystihnout hlavni myslenka filmu, ve kterem nebyla potreba rozsahlych dialogu, aby si divak tyto pocity ze sveho zivota vybavil. Jedinou jeho chybou bylo, ze se dal zkratit o cca 15 minut, aby se divak ke konci nemusel vrtet a divat na hodinky. Jinak je to ale hezky film. ()
Celkem se divím místním rozporuplným reakcím. Film má nádherné záběry(co záběr to obraz), výbornou herečku v hlavní roli (na jejíž tváři pokaždé poznáte co se jí právě honí hlavou) a jednoduchý, ale silný příběh(kde bych vytkl snad jen ten podivný konec). Pro ty co u filmu neholdují citům to ale možná bude pouze hezky nasnímaná nuda. ()
Úplně ze všeho nejdřív chci pochválit vizuální stránku, moc se mi líbil styl vyprávění příběhu manželského páru, kterému se do cesty připletla nevyvedená mladší sestra.. Pak zcela nepochybně stojí za zmínku herecká kreace Emmanuelle Devosové, ona je v roli podváděné manželky strhující, úchvatná a jako matka (lvice-ochránkyně) až neuvěřitelná, obdivuhodně trpělivá a nesmírně silná.. Možný spoiler - s politováním jsem však nucena jedním dechem dodat, že se závěrem nemohu a nedokážu souhlasit/souznít (a už vůbec ne pochopit), kladu si otázku, proč o tu svou rodinu tedy tak urputně bojovala? Kdyby každá podvedená manželka volila tohle řešení, asi by nás tu moc nezůstalo, k tomu se domnívám, že milující máma vydrží víc než zraněná žena a ona měla tři krásné děti, což je obrovská motivace (i zodpovědnost) k životu.. ()
"Co je v domě není pro mě. Na každého jednou dojde. Zoufalí lidé dělají zoufalé věci. Hodné holky se dostanou do nebe a potvory kam chtějí." .....Elisa se pustila do ne zrovna obvyklého boje a někde jsem slyšela ,že moudrá žena udělá právě tohle ,ale......já bych také neměla radost z takového vítězství.....Citlivě, tiše.... ()
Jeden z filmů, který má pomalé tempo a tím je vyprávěn, staví vás do role ne pasivního diváka, ale přinutí být pozorovatelem ve střehu, protože jen tak můžete sdílet myšlenky Elisy, Gillesovy ženy, jež právě porodila svému milovanému manželovi, kdesi ve Francii ve třicátých letech, synka.Bydlí ve vcelku hezkém domě ještě se dvěma dcerkami a čas od času k ní zajde na návštěvu její mladší a atraktivnější sestra Viktorinne. A do fungujícího manželství se začne vkrádat stín odcizení.Co všechno žena unese....přiznání manžela...ale neudělá scénu, snaží se vztah ze všech sil zachránit, bojuje o muže celý rok, až se jí to podaří a získá ho zpět. Jenže dlouhý boj vyčerpá......Emmanuelle Devos byla úžasná.Je přesně tou ženou, kdy vypadá, že si o ní nikdy žádný chlap neopře kolo, aby o chvilku později byla ďábelsky krásná. Nemluvná, ale ta, která místo planého řečnění koná. Jen když došla k cíli, byla tak unavená........skvělý film s krásnou kamerou a hudbou. ()
O co je film myšlenkově jednodušší, o to víc vynikne jeho mistrovské zpracování. A ani sám způsob zpracování není myšlenkově složitý, je to prostě umění. Příběh o posedlosti (tak je ve filmu i vymezena) a frustraci, která strhává naši pozornost až do konce, přičemž se od začátku ptáme, jak a kdy k tomu došlo, co bylo předtím. K tomu se dostáváme jen letmo, když Gilles v závěru tvrdí, že to byla, že se to manifestovalo jednou fyzickou akcí (lepení známek). Přitom víme, že latentně to v něm už bylo "jako v koze" (řekl by Hrabal). Rovněž (až) v závěru dodává, že se své posedlosti zbavil. Ale Elisa (skvělá Emmanuelle Devosová, ale ani mužská role, navíc i typově, nebyla "sehrána" špatně) ví, že tomu tak není, že ji bude mít stále v sobě, a že jejich vztah nejenže nebude nikdy takový jako předtím, ale nebude už žádný. Starat se o děti, okopávat zahradu, i kouřit, tak ztrácí jakýkoli smysl. Její svět ztratil půdu pod nohama a postavil se na hlavu. Pozn.: Výborná je i původní filmová hudba Vincenta D'Hondta. ()
ocenenia : MFF Mar del Plata 2005 - Najlepšia herečka (Emmanuelle Devos) ()
No dobře, přiznávám. Na mě to prostě bylo až příliš pozvolné. Příběh je silný (pěkně jsem nadávala na Gillese), ale není to můj šálek kávy.Nijak mě to nenadchlo. ()
chorobná posadnutosť chlapa versus nevýslovne krásne zahratou láskou jeho ženy ... super kamera ... to všetko vyvoláva zmes pocitov empatie a zároveň skoro až odsúdenia ... k jednému aj druhému ... ani pomalé tempo a smerovanie ku koncu, ktorý všetci tušia, neodradzuje od sledovania filmu do samého konca ()
Hodně dobrá kamera, ale jinak mne tento film moc nezaujal. ()
Reklama