Režie:
Čestmír MlíkovskýScénář:
Čestmír MlíkovskýKamera:
Jiří TarantíkHudba:
Luboš FišerHrají:
Alena Procházková, Václav Sloup, Jiří Havel, Zuzana Stivínová, Iva Janžurová, Hana Pražanová, Alena Hesounová, Helena Knapová, Alena Blektová (více)Obsahy(1)
Zpola zapomenutý vhled do života dospívající mládeže pojednává o jednom obyčejném klukovi, jenž se zamiluje do jedné studentky. Jenže záhy mu vyvstane vážný protivník v podobě místního svůdníka... Bezbarvost tohoto příběhu marně zápolícího s klišé nejlépe vyvstane při srovnání s "Černým Petrem", který vznikal ve stejné době. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (28)
...bohužel se hrdina na konci neproměnil v okurku. 2/5 ()
Václav Sloup v nejlepší roli ve které jsem ho zatím viděl, jasně dokazuje, že zamilovanost je nejkrásnější stadium bláznovství. Škoda, že zásadní scéna byla udělána naprosto imbecilním způsobem, to zase někoho asi osvítil duch svatej nebo co. Navíc ji doprovázela, ostatně jako celej film, tak příšerná hudba, že bych jí nechal zahrát leda tak na srazu komunistů. Jinak kdyby se mě nějakej hajzl začal srát do holky, tak mu na pinďoura přilepím návnadu na sršně a do vlasů mu hodím mládě tchoře, abych frajera vyuautoval hned ze začátku. ()
Mažňák chce přefiknout jednu holku, ale nakonec ji přefikne někdo jinej. Mažňák pak tomu druhýmu rozbije hubu a odjede na svý komický Jawa-rikše někam do řiti. Mezitim jsou tam nějaký psychedelický výjevy a totální zmatek. Za vidění to stojí snad jen kvůli neobvyklý roli Sloupa a několika tehdy mladejm začínajícím hercům. ()
Můj náhled na film se výrazně liší od oficiálního textu distributora. Zatímco Černý Petr mě zoufale nudil a měla jsem co dělat, abych ho vůbec dokoukala, Okurkový hrdina mě od začátku zaujal svým pojetím. Určitě k tomu přispěla skvělá muzika Luboše Fišera, která dodala hrdinovi tktlivou nostalgii. Byť "soudružský" jde o film generační a dobový - kromě problémů a povah hlavních hrdinů poctivě zrcadlí dobu, kdy vznikl. ()
Bohužel naprosto zapomenutý film, o čemž svědčí i to, že až donedávna chyběl i na ČSFD. Jedná se o jediný režijní počin Čestmíra Mlíkovského, který na osudech několika dospívajících hrdinů zobrazuje nelehké dospívání v absurdní atmosféře Československa 60. let. Formálně pozoruhodné dílko, které si v ničem nezadá s mnohem slavnějšími filmy ze stejné doby. ()
ale Morty, vždyť se neproměnil ve vokurku :((( ()
Další nezvratný důkaz tvůrčích možností šedesátých let. Jediný režisérův film. Silně šedesátkový, velmi roztomile ujetý, taková letní párty v doprovodu free jazzových tónů. Jedny z prvních skladeb Luboše Fišera také nádherně podtrhují celkovou uvolněnosti i jistou dávku filmové alternativy, jež v sobě tento snímek nepochybně má. ()
Z formálního hlediska dost možná nejdramatičtější deflorace v dějinách kinematografie. ()
Trošku toho pracovního hrdinství, ale více poetiky a hravosti A přitom reálný pohled na život tehdejší mládeže. A její sny, přání, touhy. To vše doprovázeno dobrou džezovou muzikou. Příjemný návrat do raných šedesátých.Viděno v rámci Challenge Tour 2017:30 dní se světovou kinematografií. ()
Neprávem zapomenutý film.,.a slečna Janžurová je výborná, jak vždy...její v pořadí pátý film a hraje tam už jako profesionální herečka. ()
Výborná hudba, tempo i atmosféra - to jsou rané šedesátky, vedlo to z Žižkovské romance, Probuzení a Touhy a odtud to taky posléze vedlo k Sedmikráskám atd. Ale když nad tím přemýšlím, vidím v tom ještě občas i třicátá léta - ono je to taky pouhých 20 let nazad, žejo... A tedy rozbourávání škrobenosti, mírný pokrok v mezích a chodili spolu z čisté lásky, jen ten civilismus tam dnes už bohužel působí ehm škrobeně. Ale je tam fakt výborná hudba - mladý Fišer uměl. Nejsilnější je to v songu "Nacházím a budu ztrácet", který výborně přednáší Stivínová starší. Díky montáži hudby k obrazu mi to chvílemi hodně připomínalo Až přijde kocour. A plně souhlasím s uživatelem Mouzon - ten film je dobrý, je třeba přistoupit na jeho estetiku i určitou pohádkovost / nereálnost. Anotace k filmu tady vydávající se za oficiální text je blábol: Okurkový hrdina je esteticky film konce padesátek. Je iluzivní, to Forman nikoliv. Mlíkovský tu ale na druhou stranu má bolavost opouštění i nenaplněnou touhu. To Forman neuměl: ten je brilantní třeba jako Páral šedesátek - ale účast a soucit od něj nečekejme. ()
Nový člověk musí být uvědomělej a oholenej. 1) Nedivím se, že film je zapomenutý. Viděl jsem ho před dvěma týdny a ani zaboha si nemohu vzpomenout, co se v něm dělo. 2) Začátkem šedesátých let byla děvčata zvídavá: Dává se pusa jenom pusou? ()
Zapomenutý film ....ale není divu:-) Nevěřím tomu , že by ho někdo nějak potřeboval nebo chtěl vidět :-( ()
Texty písní Pavel Kopta...Zmatené, zběsilé, exaltované, na svou dobu asi působilo svobodně a nadějí lepších časů.... ()
Napsal to za mě dobytek. Je to tak pitomý, že i těch 20 min, co jsem hledal Romantiku, bylo zcela promrdaným časem. Když má někdo tak pitomý jméno jako Mlíkovský, měl by býti mlíkařem a ne režisérem. ()
"Copak ty tady chceš zůstat až do smrti? Ty nechceš bejt slavnej? Prostě dělat velký věci, aby o tom věděla celá zeměkoule?" - "Ale ty už dělám! A dlouho… Od tý doby, co s tebou chodím!" Oceňuji snahu o jakousi generační výpověď formou relativně prostého příběhu o lásce a trápení s ní spojeným. Výhrady mám k provedení, které mne zrovna neoslnilo. Pokud mám srovnávat s Černým Petrem, tak ten vyhrává na celé čáře. ()
Lepší srování by podle mě bylo s o šest let starším snímkem "Probuzení". Druhá polovina je hodně psychologicky náročná, zejména díky hudbě a hercům. Po shlédnutí už nebudete mít Václava Sloupa zaškatulkovaného jen jako "Blbce z Xeenemunde". ()
Sloup jako hlavni hrdina a milovnik...nebo by tedy alepson chtel byt.... Rev, hluk, chaos, zmatek...a spousta mladych lidi s nazorem. At uz je jakykoliv. Proste zase sedesatky... ()
"Moderní člověk musí být především uvědomělý a oholený." V prvním plánu zejména upřímná oslava antihrdinství v trochu jiném smyslu než bylo u většiny novovlných tvůrců zvykem - nikoliv schéma "malý člověk svou malost nepřekročí a zůstává nicotný", nýbrž model "malý člověk může i přes svou provinčnost dokázat velké věci skrze drobné krůčky". V tom je OKURKOVÝ HRDINA nesmírně pozitivní, jelikož říká, že se lidé nesmí zapikolovat ve svých schránkách (tak by s tímto tématem naložil např. Forman), ale je třeba se snažit pracovat na zkrášlení světa, jakkoliv se k nám nakonec může zachovat krutě. Matějovo gesto, které učiní po brutálním zápase se svým sokem, tedy to, že sveze stopujícího chlapce, symbolizuje fakt, že přes všechny rány, které svět může "okurkovým hrdinům" zasadit, se takový hrdina nemůže k tomuto světu obrátit zády, jelikož to není v logice jeho povahy. Z antihrdiny se tak stává pravý hrdina s donquijotským nádechem, a Mlíkovský posouvá tento podřadný typ až na vrchol etického žebříčku. To dokazují i Matějovi přátele v závěru, kteří si jej hluboce váží - navzdory tomu, že poněkud "ňoumovitá" vizáž protagonisty sugeruje spíše dojem oblíbené postavičky obecního blázna. Tento snímek je hned v několika rovinách také brilantní ukázkou decentralismu české nové vlny: Mlíkovský se k ní "připojil" pouze tímto filmem; OKURKOVÝ HRDINA dokazuje, že je možné točit modernistické příběhy i bez verismu a s jasně definovanou příběhovou linií.....P.S. Oficiální text distributora je v případě tohoto filmu pouhým blábolem. Srovnání s ČERNÝM PETREM se sice nabízí, ale je naprosto zcestné demonstrovat na paralele těchto dvou snímků tzv. bezbarvost OKURKOVÉHO HRDINY - každý z těchto filmů se totiž zabývá zcela odlišnou stránkou podobné věci. A Mlíkovského snímek není o nic méně reálný než ČERNÝ PETR - pouze se na svět dívá z té lepší stránky. V rámci české nové vlny docela příjemná změna. ()
Milostný trojúhelník mezi dospívající mládeží. Příběh z období tzv. nové vlny, kdy sice je tvůrčí snaha o zohlednění realismu, avšak v plném souladu socialistického soužití dle stanov SSM. Takže výchovný charakter zůstal prioritou. Básničky, literatura a hlavně politika. „Jak si představuješ nového člověka?“ Milostný příběh je tedy hlavním motorem příběhu, ale politické smýšlení ještě připomíná nelehkou dobu. To ale jakoby bylo zlehčováno uměleckým projevem filmu, který je nejsilnější hlavně ke konci filmu. Divácký koncept to tímto spíše rozhodí, ale určité filmové vyznění dané myšlenky to i tak zanechá. Prostě je třeba na snímek shlížet uměleckým okem, jinak zůstane spíše nepochopený. ()
Reklama