Režie:
Christopher NolanKamera:
Hoyte van HoytemaHudba:
Hans ZimmerHrají:
Matthew McConaughey, Anne Hathaway, Jessica Chastain, Matt Damon, Mackenzie Foy, Wes Bentley, David Gyasi, Michael Caine, Casey Affleck, John Lithgow (více)VOD (4)
Obsahy(4)
Když se náš čas na Zemi chýlí ke konci, je skupina výzkumníků pověřena nejdůležitějším posláním v lidských dějinách: cestou za hranice naší galaxie, při které má za úkol najít mezi hvězdami pro lidstvo nový domov. (Warner Bros. CZ)
Recenze (3 395)
Priznám sa, že mňa reči o tom, ako je ďalší Nolanov film geniálny, obišli míľovými krokmi. Počkal som si kým sa ten hype usadí a potom po pár mesiacoch, som sa usadil aj ja. Musím povedať, že Nolan vie točiť filmy aj bez jeho dvorného kameramana Wallyho Pfistera. Prekvapilo ma do akého žánru sa Chris pustil. Tento žáner mám celkom rád a som rád, že doňho zasurfoval aj Nolan a nedržal sa svojich realistických ultra-pre-pre-premyslených kriminálok. Samozrejme to pre-pre-premyslené si preniesol aj do tohto filmu. Na príbeh som mu skočil už od začiatku, ale záverečné rozuzlenie bolo pre mňa až priveľké sústo na strávenie a trošku som musel nad porozmýšľať aj po skončení filmu. Určite to chce viac pozretí. Čo Nolanovi, ale nezožeriem je dlhý runnnig time. Už pri The Dark Knight Rises ma trochu naštval, že to tak pretiahol a tu tomu nie je inak. Miestami sa to trošku vlieklo a strácalo tempo, pritom od začiatku to malo dobrý spad a hneď to vtiahlo do deja. Inak ako obvykle treba pochváliť okrem hercov a príbehu aj efekty, hercov, výpravu alebo hudbu, ktorú Hans zložil. Mám rád jeho filmy, ale Interstellar považujem za jeden s jeho najslabších filmov. Divne pri mojom hodnotení, ja viem. Obľúbený soundtrack: First Step, Cornfield Chase, Mountains. 80% - 4* ()
imagine volat instalatérovi jen kvůli tomu že máš problém s černou dírou...... natočit tak neuvěřitelně nudnej vědecko-fantastickej film o intergalaktickém/meziplanetárním cestování a environmentálním kolapsu lidský civilizace chce fakt velkej talent, kterej Nolan bezpochyby má – respektive, nemá. Overrated film overrated režiséra s naprosto nesmyslným střídáním širokoúhlýho [2.39:1 - hnusný] a IMAX [1.78:1 - pěkný] formátu. Snažil jsem se sebevíc, ale Nolan mi snad nikdy nesedne [a interpretace + výklad o penetraci černých děr od Petera Krämera tomu fakt nepomohl, ten týpek mi nejspíš způsobil ADHD]. Pokud ale pěstujete kukuřici, možná vás to bude bavit.... #incelstellar ()
Interstellar má svoje chyby a ako väčšina time travel filmov má okrem červých a čiernych dier aj nejaké diery logické, no z filmu som bol unesený tak, že sa mi fakt nechce rozmýšľať nad každou blbosťou a chápať film nepovažujem za dôležitú vec. Pričom nechcem povedať, že je to nepochopiteľný, či neviem aký meta-filozofický film (nie je!), no je to prvotriedne filmové remeslo s úplne podmanivou pohlcujúcou atmosférou. ()
V skratke: Stalker + Soljaris + Zerkalo + 2001: A Space Odyssey + The Tree of Life + Steven Spielberg + The Dark Knight Trilogy + Gravity + The War Game + dokument NASA + Albert Einstein + Sergej Ejzenštejn + David Wark Griffith + Vincent van Gogh + Gustav Klimt + Jorge Luis Borges._____3x (IMAX 27.8.2015). Charakteristika ľudskej "civilizácie" 21. storočia ako spoločnosti závislej na teóriách, ktoré podmieňujú jej existenciu. Postihnuteľnosť ľudských "bohov" tam kdesi hore, relativita večnosti. Priznávanie sa k veľkým žánrovým klasikám, ale netradičné majstrovské uchopenie, ktoré povyšuje povesť režiséra ako výrazného hollywoodskeho auteura na novú úroveň. Science-fiction, ktorá uprednostňuje takmer výlučne prvé slovo, čím vopred určuje svoj interpretačný kontext. Surový, pochmúrny, šedivý prašný fikčný svet zmietaný zmarom temného "nolanovského realizmu", ktorý do kozmu vysiela veľkolepý mix klasických motívov, prepletených doposiaľ nevídaným spôsobom. Technicky dokonalé, formálne viac než zdatné, podmanivé, sugestívne, iné. Krehká harmónia medzi emocionalitou hereckých prejavov a sterilitou vesmírneho vákua, výrazne oddramatizované silné momenty. Víťazstva však opäť dosahuje ako komplexný uzavretý celok, ktorý nachádza zlatú strednú cestu medzi zraniteľnou intimitou a megalomániou základných kameňov amerického blockbustera, pričom podsúva nevšedné scenérie. Doslovnosť je uchopená ako prvok napomáhajúci divákovi v orientácii v spletitom deji. Veľký medzník Nolanovej filmografie, ktorého význam a účinok, či už pozitívny alebo negatívny, je zatiaľ nemožné odtušiť. Čoskoro viac (zatiaľ drobná recenzia). ////////// Ak ste film ešte nevideli, toto je bod, za ktorý už nechcete ísť; hrozí, že vám čo i len v náznakoch prezradím viac, než je nutné. Dve projekcie, pár poznámok a dojmy poriadne rozležané v hlave mi ústia v nasledujúce: Nolan prakticky po každej stránke prekonal všetky svoje doterajšie filmy, a to hneď na niekoľkých rovinách. K svojim názorom a filozofii pristúpil revizionisticky a prebral slovníček ideologických pojmov z gothamskej ságy, aby ho vsadil do väčšieho celku. Ako kľúčové spojenie ustanovil "the big picture", s ktorým dvojzmyselne ("picture" ako komplex i ako film) narába v plnom objeme dejového záberu a ide až, žárgónom snímky, "beyond the horizon". Neverí v systém, odsúdený na zánik, ale jedinca, ktorý dokáže spôsobiť zmenu. Technicky ponúka dokonale čisté remeslo, ktoré necháva vyvstávať prelínajúce významy a dovolí ho divákovi vďaka doslovnosti uchopiť, ohmatať, pochopiť a prijať. Šíri sa názor, že Nolanov posledný film nedosahuje "geniality" tých predošlých. Nie je to celkom pravda, ak aj odhliadneme od použitého výrazu (genialita je azda prisilné slovo). Z pohľadu komerčného filmu nemieni prešľapovať na mieste a mieri cestou autorskej invencie, ale zanovito odmieta pokrok, a popiera základné estetické princípy blockbusteru - digitálna kamera, špeciálne efekty, green screen som spomínal už v recenzii, teraz k nim dopĺňam najmä absenciu prológu pred titulkami a neimplementovania farebných filtrov, ani pre odlíšenie časových rovín - čím naberá na skutočnosti a vymaňuje sa z okov filmového média - a pritom, paradoxne, naplňuje jeho ziskový zámer. Ako naratívne dielo dosahuje nesmiernej komplexnosti - svet Interstellar zohľadňuje všetky zásadné faktory a princípy realizmu (ako sú psychológia, politika, sociálna a hospodárska situácia, dejinné základy, priemyselný a technologický rozvoj a jeho ovplyvňovanie života, médiá, medziľudské vzťahy; pozorne študuje kauzalitu a nedozerné súvislosti, čím sa približuje realizmu knižnému, až svojim charakterom historicko-dejinnému v celej šírke kontextu - a samozrejme početné narážky na súčasný svet), dosadené do temných kontúr Nolanovho rukopisu, ktorý si zrejme nechám do budúcna patentovať ako ustálené spojenie "nolanovský realizmus". Je to dané už prvými zábermi, kedy zastávajú rolu expozície do deja a objasnenia mračnej situácie na Zemi prehrávané fragmenty z (falošný dojem dokumentárnosti navodzujúcich) rozhovorov s pamätníkmi tých čias. Už v tomto bode je jasné, ako sa bude naďalej vo filme pracovať s časom. Nolan vytvára komplikovaný, ale pritom v zásade krásne jasný uzavretý cyklus časopriestorového kontinua niečím, čo by sa dalo najlaickejším spôsobom opísať ako "nastavenie zrkadla zrkadlu". Navodzuje tým paradox, ktorý vyzerá ako nezmysel, rébus bez riešenia. Tento paradox, tak bežný a známy aj z množstva komerčných filmov, však slúži ďalším líniám a podtextu filmu. Spolu s ďalšou významnou scénou, súbojom s Dr. Mannom na "ľadovej planéte", ktorý mnohé odkrýva a naznačuje v prerývanom dialógu (prechádzajúcom do silného monológu Matta Damona) medzi zápasiacimi mužmi, odhaľuje pôsobivú transcendentálnu rovinu - vedomie ubiehajúceho času i večnosti života, slasti i smútku prítomného v jednej chvíli v hrdinovi s osudovým predurčením - ktorá čiastočne vychádza z antických a kresťanských náboženských motívov. Do centra ustanovuje hlbokými emóciami podporenú lásku ako veličinu, ktorá sa vymyká fyzikálnym zákonom a preniká dimenziami, pre ktorú akákoľvek vzdialenosť, daná časom a priestorom, nehrá rolu (ako ostatne dokladajú pasáže s krížovým strihom, ktoré nechávajú paralelne splývať dianie "tam hore, kde majú prístup len bohovia a vyvolení" a na Zemi "kde sa tí najposlednejší krčia v prachu a biede zatratenia"). Vzťah otec-dcéra (Cooper-Cooperová) je jedným z najpodstatnejších v celom príbehu a je znásobený zdvojením v druhom obdobnom vzťahu (Brand-Brandová). Tieto vzťahy a veličinu lásku Nolan stavia do pozície sily, o ktorú sa lámu všetky teórie a racionálna veda zlyháva. Opakované motívy (lož, ktorú strieda väčšia lož, smrť, ktorá postupuje od banality po pretrhnutie zásadného puta) sú opakovanými chybami, ktoré sa vracajú v silnejšej podobe, ale aj impulzmi, ktoré poháňajú postavy nezastaviteľne vpred. Je preto pozoruhodné, ako sa darí udržať všetky vrstvy v pomyselnej rovnováhe až do chvíle, kedy nastáva sugestívna anabáza a kruh sa uzatvára. Happyend, ktorý je pomyselnou bodkou, je presne tým, čo Interstellar potrebuje, aby finálne prepojil všetky zložky do dokonalého tvaru. Tvaru zo svojej podstaty metafyzického, ktorý nerozlišuje vesmír a ľudské vnútro. Potom už je len banálnym detailom, čo všetko film cituje a kde nachádza mohutnú inšpiráciu; rovnako aj to, že je najvedeckejším filmom od dôb prvotiny Shanea Carrutha Primer. Štylisticky znamenitý, vizuálne precízny, hudobne podmanivý (možno by však predsa bolo ešte lepšie v istých momentoch hudobný motív vypustiť a sústrediť sa na diegetické ruchy a nekonečné ticho vesmíru), emočne dojímavý, obrazmi impozantný, ohromne rozprestrený opus, ktorý mnou vnútorne pohol, ako máločo pred ním. Svedčí o tom aj fakt, že je to jeden z pár filmov, ktoré som chcel, a dokonca potreboval tak skoro (teda dva dni po novinárskej projekcii) vidieť znovu. Napriek tomu, že môj komentár hraničí s bezbrehou neobjektívnou adoráciou, objektívnejšie jeho účinok na mňa zachytiť nedokážem. Nádherný, nádherný, nádherný hrejivý diamant na večnej oblohe. ////////// Apendix: Slová nikdy neboli zbytočnejšie. Báseň Dylana Thomasa Do not go gentle into that good night však za to stojí. Pozastaviť sa nad ňou a nájsť si čas na meditáciu zmysel, rovnako ako rodinné hodnoty, má. () (méně) (více)
WTF? sci-fi jak mraky, neskutečné, bratři N musí být na tripu nebo nějaké droze. Dechberoucí výprava (takový vesmír jsem ještě nežral), dechberoucí vesmírné záběry a dynamická hudba mě absolutně strhla, je tam toho samozřejmě více ale tyto tři elementy ve mě bušily nejhlasitěji. Nekompromisní sci-fi podívaná."See you on the other side Coop" Viděno 2x v kině. ()
V mých očích bez jakékoliv debaty nejlepší Nolanovský film. Absolutně. Ta síla dokonalého zapadnutí všech aspektů do sebe (zvuk, herci, hudba - nejlepší Zimmer od Gladiátora-, vizuál, režie, scénář, emoce, kamera,...) film táhne neskutečně dopředu a nutí přehlédnout i nějaké maličkosti, co ve filmu nesedí. Chtělo by to prodlouženou verzi s více záběrama z černých děr (myslím těch vesmírných). ()
Nolanův tříhodinový vzkaz všem návštěvníkům kin: „Nežerte pořád ten popcorn, kukuřice je vzácná!“ Chris, jak je u něj zvykem, opět nezklamal, i když tentokrát ta podívaná nebyla zcela bezchybná. A tou chybou myslím zejména posledních zhruba 10 minut, které zkazily parádní dojem z celého filmu. Nebýt jich, tak s pětihvězdnou neváhám ani chviličku... A musím říct, že jestli mělo někdy cenu navštívit pana I. Maxe, bylo to právě na tento snímek – ty krásné záběry na obří stěně prostě neměly chybu! Jsem zvědav, jak na mě film zapůsobí při dalších zhlédnutích. ()
Už jsem se ze začátku bál, že uvidím první Nolanův film, který plně pochopím. Druhá půlka mě uklidnila, nepochopím. Alespoň ne bez učebnice čehokoli mimo dějepis a základy společenských věd, případně příručky Jak složitě popsat jednoduchou věc. Rejpat se v Nolanově myšlenkovém mišmaši nebudu, na to mě prostě nezaujal. Přiznám se, že jediné, co na tom filmu pro mě mělo asi cenu, bylo pár scén podkreslených mimořádně vhodně zvolenou hudbou. Dostal jsem tak několik scén filmového řemesla, kde byl dokonale sklouben obraz a hudba. To je super ne? řeknete si. Ale já bych tak nejásal. Celý film je jako delikatózní polívka, kterou příliš zředíte vodou. Nolan film ředil nepodstatnými dějovými sekvencemi a několika stovkami stran zbytečného scénáře, aby nás ke konci ujistil, že intergalaktická brána může být kdekoli, třeba - no spoiler. Taky bych vypíchl pár vět ze scénáře, které měly tu a tam (kromě technobalastu) postavy učinit lidštějšími, ale to by ty věty nesměly být fakt celkem směšné. Dal bych přednost rozvinuté první polovině filmu...po příjezdu k onomu místu na základě souřadnic už to šlo z kopce. A konec byl taky hezky setnutý. Jakoby si Nolan uvědomil, že ten film bude s takovou za chvíli dlouhý jako jít na velkou na Millerové planetě. Takže to utnul a Frodo se najednou probudil v roklince.... ()
Zcela výjimečné a komplexní dílo s maximálně pohlcujícím zážitkem. ()
Dva roky čekání na další Nolanovo snímek mám za sebou. Očekávání bylo obrovské, tak jako vždy. Trochu jsem se lekl toho, že se Interstellar potáhne v duchu Gravitace, ale neštěstí se tak nestalo. Opět tříhodinové dílo uteklo, že bych snad i další dvě hodiny vydržel. Málo který režisér umí zasadit do sedadla jako právě on. Hudbu nebudu ani komentovat, protože jsem si užíval každý soundtrack od Zimmera. Dalo by se polemizovat a diskutovat dny i měsíce jestli je vůbec tohle možné, jestli by se vše mohlo stát a vedli by se spekulace, které by stejně nikam nevedli. Jenže jsme ve filmovém světě a tady je možné vše a Nolan má fantazii, kterou dokáže na plátnu prodat. Já mu to opět zhltnul od začátku do konce a i když byli místa, kdy jsem pochyboval, tak jsem na nejvyšší stupeň spokojený. Poslední hodinou všemu nasadil korunu a tolik zvratů v jednu chvíli snad ani není možné. Nolan umí a určitě neřekl poslední slovo, Interstellar je toho důkazem .. 10/10 = 100% ()
No, tak jsem poněkud zmatena. ()
Řemeslně skvělé, je na tom vidět spousta usilovné práce; místy až moc usilovné. Z mého pohledu tkví však hlavní problém v tom, že obsahově mě tenhle film příliš neoslovuje, což nijak neubírá jeho kvalitám. ()
89%? Eh, no dobře, očividně půjdu proti proudu. Říkala jsem si, že Počátek byl zajímavý a tohle má celkem slušné obsazení. Nápad vcelku zajímavý, začátek teda trošku zdlouhavý, ale pak jsme se konečně dostali k pointě záchrany lidstva a odstartování rakety. Někdy tam jsem se začala ztrácet a někdy tam to začalo být naprosto ujeté a přitažené za vlasy. Jako, jasně, asi bych měla popustit uzdu fantazie, jenže jak jsme se blížili ke konci filmu, tím ujetější mi to připadalo. A ta poslední půl hodina, to snad ani nemá cenu komentovat, tak špatný konec filmu už jsem hodně dlouho neviděla. Za mě jsou to hodně slabé 3* a to ještě nadhodnocuju za ty divné roboty. Mě se na filmu nejvíc líbil ten trailer na The Hunger Games, co byl na začátku. No nic, jdu se podívat ke svojí knihovně, jestli se mi tam třeba někdo nesnaží poslat zprávu. ()
Příběh farmáře-kosmonauta, který vymete kdejakou vesmírnou díru, aby nakonec nalezl klid a mír ve vlastní knihovně mezi Vojnou a mírem a Historií času. Skoro tři hodiny mu to trvalo. No, no, no! Nolani. ()
Nolanov Interstellar mi prišiel väčšinu času dosť nevyrovnaný, ako keby sám film nevedel, čo chce vlastne divákom ponúknuť. Raz predostrie filozofické zamýšľanie, potom zas prejde k rodinno-citovým žmýkaniam (ktoré sa mi páčili) a všetko zakončí pohľadom na okolitý vesmír. Ale vo svojej podstate snímok spĺňa to, čo by spĺňať mal, a aj vzhľadom na jeho dlhú stopáž dokázal solídne udržať moju pozornosť. P.S. tá prvá morská planéta bola top. ()
Trochu nafouknutá bublina díky jménu režiséra. Science? Tak to tedy určitě ne. Fiction? Dejme tomu. Otázka jak by mělo vypadat správné Sci-fi. Podívejme se do historie třeba na takového Julese Verna. Nad jeho fantastickými romány se veřejnosti ve své době tajil dech. Moderní věda byla ještě v kolébce. Jules Verne ale s nadšením sledoval každý nový objev, který díky své fantazii rozvinul do úžasných příběhů. Nebo když Čapek napsal Krakatit 20 let před sestrojením první atomové bomby. Nebo když Kubrick s Clarkem stvořili Vesmírnou Odyseu v době běhu programu mise Apollo. To byly všechno počiny, kde složka Science v díle, přesahovala znalosti tehdejších generací. Domnívám se, že dnes už je všeobecné povědomí společnosti o vesmíru kolem nás mnohem lepší než bylo, a též i znalost toho co je možné a co ne. Když si vzpomenu na situace v tomto filmu, kde je každý druhý vědec nebo rovnou profesor, a vypouští z úst takové nesmysly, které by snad popřelo i dítě základní školy, trochu to vše ztrácí na kouzlu. No a pokud vezmu vyvrcholení děje se spektakulárním pádem do černé díry, je to už jen taková třešnička na dortu celého toho 170min dlouhého pitoreskního zážitku. Pánové scénáristé si měli tu astrofyziku nastudovat o trochu lépe. Ono ohánět se v dialogu pojmem relativita tak trochu nestačí. _____ Ve výsledku nakonec vzniknul takový hybrid mezi Vesmírnou odyseou a Flashem Gordonem. Problém je, že z Interstelaru nevznikne ani kultovní béčko ani legenda Sci-fi. Zůstane šedým průměrem mezi oběma. No ale abych jen nehanil.....bylo tam i pár pěkných momentů. 55% ()
Režiséru Nolanovi opravdu naštěstí není souzeno natočit podprůměrný, průměrný nebo dokonce špatný film. Interstellar disponuje naprosto parádním příběhem, zápletkou i zvraty. To vše je podtrženo skvělými efekty spolu s mrazivou hudbou, která vytváří až dechberoucí atmosféru. Nakonec když do toho vložíte oscarového McConaugheyho a bonusy, například v podobě Matta Damona nebo totálních "mindfucků", dostanete další skvost britského velikána. /90%/ (Kino) ()
Je tady toho napsáno hodně, takže já jen stručně. Ano, Nolan umí. Ano, pro fanoušky sci-fi je Interstellar povinností a doporučuju ho. Ano, herci jsou parádní a Anne Hathaway je kost. Ano, emoce jsou intenzivní, stejně jako hudba. Ano, tento film bude v mojí Top10 letošního roku. Ne, není to dokonalý film s dokonalým scénářem. Ne, není to revoluční film, který přináší něco extra nového. Ne, nebylo nutné polopatické vysvětlování, které nafouklo spolu se zbytečnými postavami (šedivec Matt Demon) zbytečně stopáž. Tak a teď kameny do ruk, já nepovažuju Interstellar za lepší sci-fi než podobný, loňský Kosinskiho Oblivion, i když hodnocení atakující 90% je asi adekvátní. Znovu si jej pravděpodobně už nikdy nepustím, a proto jsou to u mě jen hodně silné 4*. ()
Pro mě jeden z méně zajímavých filmů od Nolana, ale i přesto plný počet. Opět by se vytýkání dalo spíše nazvat hnidopišstvím, protože herci, kamera, triky, hudba!, režie,.. všechno dokonale funguje a skvěle spolu souzní, jak se jen ostatním může zdát. Sice mě závěr neposadil na zadek jak jsem čekal/doufal, ale předchozí emocionální vrcholy ano. 90% ()
Málokterý filmař může vůbec jenom uvažovat o tom, že by se téměř každý jednotlivý film stal instantní klasikou, zrovna režisér a scenárista Christopher Nolan by si to ovšem jistě dovolit mohl. Nejenom při vzpomínání na Memento, Trilogii o Temném rytíři, Dokonalý trik nebo Počátek. Důkazem může být i Interstellar, který do kin dorazil v letech 2014, ani po dekádě přitom neztratil nic ze svých mistrovských kvalit. Původní scénář v roce 2007 přitom napsal Nolanův bratr, Jonathan Nolan, kdy měl film tehdy režírovat Steven Spielberg. Nakonec ovšem došlo na prozatím poslední společnou práci obou bratrů, která u mnohých skončila na vrcholu jejich tvůrčí kooperace a vyrovná se Mementu, Dokonalému triku Temnému rytíři i Temném rytíři povstal. Interstellar má totiž potenciál být pro mnohé filmaře stejnou zásadní sci-fi jako již pro mnohé byla, je a bude 2001: Vesmírná odysea. Čistá audiovizuální dokonalost, které dělal konzultanta Kip Thorne, laureát Nobelovy ceny za fyziku. I díky jeho spolupráci vznikl film, který bere dech mnoha audiovizuálními sekvencemi, které berou dech. Nolan nepotřebuje žádné setkání se třetím druhem, meziplanetární konflikt nebo ty klasické velkolepé atrakce, které se většinou vkládají do sci-fi, které operují s rozpočtem okolo 150-200 milionů dolarů. Nolan místo toho vytěžil možnosti sci-fi žánru na hranici možného. Překonává hranice představivosti diváka, má potenciál v divákovi probudit dosud neprojevený zájem o astrofyzikální zákonitosti, zároveň i přes velkolepost nezapomíná na to nejdůležitější - emoce. Ať už si scénář od dob, kdy se měl režie chopit Steven Spielberg, změnil jakkoliv, dává vlastně smysl, že by se měl režie podobného filmu chopit právě Spielberg. Právě on často realizoval velkolepé projekty, které ovšem do velké míry vždy stáli na emocích a většinou pracovali se vztahem mezi rodičem a jeho potomkem. Právě to je i případ Interstellaru, kdy je stěžejní především vztah Josepha Coopera v podání Matthewa McConaugheyho a jeho dcery Murphy v podání Mackenzie Foy, Jessicy Chastain a Ellen Burstyn. Cooper má dle všeho šanci zachránit lidskou rasu, musí ovšem projevit tu nejvyšší oběť - opustit svou rodinu a počítat s tím, že jí už nikdy nejspíš neuvidí díky faktu, že čas ve vesmíru a především na jednotlivých planetách utíká zcela jinak. Nejpůsobivější scénou celého filmu ostatně není ani setkání s vodní planetou a ani nejvíce akční momenty celého filmu. Nejpůsobivější je ten moment, kdy si Cooper projíždí zprávy za posledních 23 let. McConaughey zvládá herecky prodat člověka, ve kterém se střídavě probouzí radost i zároveň smutek, člověka, který za pokus o záchranu svého domovského světa skutečně zaplatil nejvyšší cenu. Tato samotná scéna patří nejen mezi emocionálně nejsilnější filmové momenty uplynulé dekády, ale i jedno z největších projevení hereckého umu za uplynulou dekádu. Interstellar je film o otcovství. O poutu mezi rodičem a jeho dítětem. o lásce ke svému potomkovi. O lásce, kterou nepohltí ani hluboký vesmír a černá díra. Nolan si dokáže obhájit délku 169 minut, protože vypráví skutečně komplexní sci-fi příběh, který si dokáže obhájit každou svou sekundu, kdy každá byť zdánlivě nepodstatná část filmu se ve finále projeví jako mnohem stěžejnější. Předzvěst blízké budoucnosti (film začíná v roce 2067) na první pohled nepůsobí nejvelkolepěji, ve finále je ovšem největší sílou celého filmu právě fakt, že se i přes cestování vesmírem a černými dírami pořád drží nádech realistické podívané. Spolupráce se zmíněným Thornem měla svůj pozitivní výsledek, protože Interstellar zvládá naplno vytěžit svůj žánrový potenciál a přesto pořád ukotvená v realitě. Wally Pfister si odskočil ke svému režijnímu debutu a megapropadáku Transcendence, Christopher Nolan tak musel šáhnout po novém kameramanovi. Novým dvorním kameramanem Nolana se tak stal Hoyte van Hoytema, následně se poté projevilo, že Nolan nesáhl vedle. Objevování nových světů a fascinující vtahování vesmírem je totiž pochopitelně famózní díky samotnému vizuálnímu pojetí. Dalo by se snadno říci, že Hoytema udělal pro Interstellar to samé, co pro Nolanův Počátek udělal Pfister. Ambiciózní koncept rázem působí ambiciózně i v rámci vizuálu, Interstellar tak rázem míří i mezi jeden z vizuálně nejkrásnějších filmů uplynulé dekády. Nejen díky působivému zachycení všech těch obřích vln, procházek po planetách nebo samotným průletem vesmírem. Je to kamera, která jednoduše žije! Nosné jsou díky samotnému scénáři i jednotlivé postavy, se kterými divák nutně nemusí sympatizovat, přesto jim alespoň zvládá v jisté rovině rozumět. Debaty o tom, že lidé vlastní instinkt přežití a jsou v obtížných situacích dělat věci, kterých litují. Budování falešných nadějí a snaha o spásu lidstva za každou cenu. Motivy o síle víry, která se nutně nemusí vyplatit a mít nějakou dohru. Jedná se tak o komorní příběh na pozadí velkého vesmíru, velkých sázek i komplexních charakterů. S charaktery přitom není nutné sympatizovat, stěžejní je, že se chovají racionálně a každá jejich stěžejní myšlenka či přednes má opodstatnění. Interstellar je film, kde je jasné, že musel vzniknout za velké podpory digitálních efektů a že se během něj tvůrci digitálních efektů museli výrazně zapotit. Vesmír je díky ním krásný i mrazivý zároveň, přitom všem jsou digitální efekty skutečně nepatrné a kazí je jenom jasné ujasnění toho, že se film ve skutečném vesmíru natáčet nemohl. Při málokterém sci-fi filmu se ovšem probouzí pocit, že divák sleduje vesmír, který působí tak realisticky. Hans Zimmer do toho zvládá svým výtečným soundtrackem, kdy jsou u Interstellaru dominantní především varhany. Díky jejich zapojení ještě více z některých scén vyloženě mrazí, často navíc ještě více svádí k melancholii, která z několika momentů a chování postav vyčuhuje. Stejně tak se výtečně pracuje se zvukem, který chvílemi nejen pracuje se základními fyzikálními zákonitostmi, ale především v reproduktory naplněném kinosále lahodí uším (i přes svou hlasitost). Kdo někdy při nějaké možnosti vidět film v obnovené premiéře v IMAXU zaváhá, udělá životní chybu! Nolan za pochodu zvládá i ze zdánlivého minimalismu vystrčit řemeslně velmi zručnou a audiovizuálně lahodnou pasáž. Z toho filmu i díky tomu za pochodu sálá neskutečný život, nebojí se i přes odbornou konzultaci ve scénář se svým bratrem vydat směry, které naopak mohou astrofyziky donutit mlátit se o hlavu. Přesto všechno se Interstellar nerozpadne. A výtečně funguje i po uplynulé dekádě. Scénář je velmi inteligentní, za pochodu zvládá zalepit mnoho zdánlivých dějových děr, především ovšem zvládá naplnit škatulku filozofické sci-fi se vším všudy. Na jednu stranu by tak Interstellar mohl opravdu obstát jako film z ranku Stevena Spielberga, na tu druhou mu ovšem nechybí očividné větší ambice, které navíc zvládá naplnit. Jde o sci-fi, kde se většinu času převážně mluví a přitom dialogy po celou dobu fungují a nepřipraví diváka o pozornost (pokud zrovna netrpí ADHD). Nechybí ani emocionální závěr a také moment, který si po vzoru Nolanova Počátku nechává snadno otevřená vrátka pro pokračování... které na 99,9% nikdy nevznikne! Není to ani potřeba, protože po vzoru Počátku přišel Nolan se sci-fi, která zdánlivě řekla vše potřebné k danému konceptu a jeho zákonitostem. Jakmile totiž dojde na zásadní zvrat (dost možná ten nejsofistikovanější v kariéře Nolana), vše do sebe zapadne i přes fakt, že není na první dobrou nutné vše správně pochopit. Celé to jenom utvrzuje, že Nolanovi u jeho Interstellaru nechyběli ambice a bylo velmi odvážné natočit takový film za 165 milionů dolarů a očekávat finanční úspěch. Ten se ovšem dostavil (731 milionů dolarů) a Interstellar jen Nolanovi utvrdil pozici tvůrce, který si může dělat aktuálně téměř cokoliv, co se mu zachce. Díky bohu za to! Interstellar zestárl skvěle. Prakticky díky faktu, že vlastně nestárne. 10 let sice není tak dlouhá doba, na kdejakém filmu se už ovšem tato doba podepíše. Interstellar mezi ně nepatří. Na to jde pořád o jeden z nejlepších filmů nejen uplynulé dekády, ale i 21. století, zároveň také jeden z vrcholných zástupců sci-fi žánru od roku 1968. Jestli je něco po smrti, Stanley Kubrick je jistě hrdý..... () (méně) (více)