Obsahy(1)
Zoufalý muž pátrá po genetickém původu mozkové choroby, které podlehla jeho dcerka. Samotářský detektiv vyšetřuje vraždu starého podivína, jehož pohnutá minulost mění zdánlivě běžný případ v bizarní mystérium. Obě příběhové linie se postupně proplétají v divácky nejúspěšnějším islandském filmu všech dob, nejnovějším snímku Baltasara Kormákura. (kwejgaar)
(více)Recenze (179)
Zeměpisně typický námět dávného hříchu, který nyní nejednoho nemilosrdně dožene a navždy poznamená ty, co se mu snaží přijít na kloub. Nehostinná krajina, mrtvé děti, depresivní chorály, mrtvoly i živí páchnoucí přes obrazovku a kufr obracející ukázky místní gastronomie. Kormákur ví, jak představit krásy rodného ostrova a někdy tak činí s absurditou ryze fargovskou. Ten autorem plánovaný remake odehrávající se v Louisianě by mě docela zajímal.. Detektiv Erlendur se vzhledem ke svému mlsnému jazýčku asi musel hodně držet, aby si tu ve sklenici nakládanou mňamku neudělal k večeři.. ()
Pekelne temná detektívka s unikátnou atmosférou. Postupné rozplietanie záhady návštevou ďalšieho a ďalšieho obyvateľa, ktorý s ňou má niečo spoločné a informáciami posúva udivených detektívov o krok ďalej, je posiľnované čoraz hlbším norením sa do drsnosti a izolovanosti severského prostredia. Film s výbornou audiovizuálnou strankou, ktorý veľa turistov na Island nepriláka. ()
Kvůli islandské sopce jsem loni o dovolené očumoval kanáry ve zverimexu v Tescu místo na jejich ostrovech, kvůli islandské kinematografii mám teď šrouby v noze, protože jsem nudou usnul a spadl z gauče tak nešikovně, že mě při dalším pokusu o vycestování pro změnu odpíská letištní turniket. Mám dojem, že to mezi mnou a Islandem začíná být osobní! Dovolenou potřebuju jako sůl a tohle mě vážně deprivuje! Takže pokud bych se do toho letadla přeci jenom dostal, posnídám koňskou dávku průmyslového hnojiva a sotva mineme Portugalsko, prointrikuju se do kokpitu, přinutím pilota stočit to na sever a napálím to přímo do Reykjaviku. Stejně je to hnusná díra plná nehezkých lidí, co žerou shnilé ovčí hlavy a šukají s příbuznýma, až z toho mají mozkové nádory. ()
Křišťálový glóbus ()
Neskutečně originální a takřka geniální film, i když ze mě dost možná mluví fakt, že Island je země, kterou den co den nemůžu vypustit z hlavy a můj největší sen je tuto zemi navštívit, na druhou stranu je to skutečně film, který okamžitě na první pohled musí zaujmout, minimálně tím, že si divák všimne faktu, že v této zemi, ten život skutečně funguje trošku jinak než u nás, nebo minimálně celé Evropě, na jednu stranu hrdost, osobitý styl humoru, ale na druhou zase deprese z prostředí, kterou nejsou schopní přijmout, jelikož jsou na svojí zemi hrdí. Mýrin je můj druhý film, čistě z Islandu, po Andělích všehomíra a já jsem byl opět spokojený. Herci jsou výborní, Islandština zvláštní, atmosféra mystická, temná, lehce depresivní. Ta země prostě dolehla až ke mně do pokoje. Hlavní pojítko má ale příběh, o kterém ze začátku divák příliš neví, a klasicky jak je u detektivky normální se rozuzlení objeví až na konci, což určitě hlavně u tohohle filmu potěší dost. Měl jsem co dělat, abych film sehnal, ale nakonec se zadařilo a já se unášel blahem. Nedávno mi i jeden Islanďan, řekl že film byl v jejich zemi úspěšný, i když to dle mého názoru nedokáží tolik ocenit jako zbylí Evropaní, už jenom proto,že je do něj až příliš zadělaná ta Islandská nátura, oni si prostě nic nedokáží pochválit naplno. Přitom mají být na co hrdí. Divácky nejúspěšnější islandský film všech dob, a já se vůbec nedivím. Jako kriminálka to funguje výborně, má veškeré aspekty, co kriminálka má mít, plus pro mě jako milovníka Islandu je tu ještě nádherně vidět ona krajina Islandu nebo způsob života těch, co na něm žijí. To všecko je skloubeno do jednoho jediného filmu, který má pouhých 91 minut, a mně jen mrzí to, že těch filmů v Islandu nevzniká tolik, na druhou stranu si jich zase dokážu na plno vážit. ()
║Rozpočet $2,9milióna║Tržby Celosvetovo $1,400,000║ ()
Myslím, že Kormákur tu snahu o ryzí severskou detektivku trochu přepískl v hyper-drsné a hyper-tragické stylizaci, která hlavně ke konci nepůsobí moc důvěryhodně. Jinak je to krásně natočené, opatřené stylovou výpravou a hlavně typově báječně obsazené. Stačilo trochu méně tlačit na pilu a víc nechat mluvit atmosféru a zajímavé postavy. Režisér je bezesporu talentovaný a plný zdravé energie, Severní blata ji jen ne vždy napínají ideálním směrem. Každopádně jde o zajímavou výpověď o islandské identitě. ()
Na Severních blatech je vše přesně tak jak má být. Nic nehapruje, nepřebývá a ani neschází. Jde o typ filmu, který málokdo zavrhne, ale těžko na něj budete po letech vzpomínat. Prostě dobrá syrová kriminálka a ve své podstatě i sympaticky uvěřitelná; samozřejmě v rámci žánrových mantinelů. ()
Taková ponurá detektivka o drsných lidech v drsné zemi. Krajina je na Islandu krásná a dodává filmu hodně na atmosféře. Detektivní zápletka je opravdu napínavá a celý film mne bavil. Doporučuji se na to dívat, když je venku hnusně a deštivo. ()
,,Tatínku, víš proč máme oči? Přece abychom mohli plakat.....“ Taková malá, nepompézní a celkem obyčejná detektivka o jedné chybě, která pár lidí pronásleduje celej život. Ve vzduchu je cítit něco shnilého a mě se líbí klidná atmosféra, kamera a (nemíním to sexisticky rozebírat) detektiv Ingvar Eggert Sigurðsson. Určitě je to mnohem lepší než Reykjavik-Rotterdam! Vo ovčí hlavu! Několik důvodů, proč má smysl film vidět: 1.) Chci vidět a slyšet zpívat sborově ukolébavku (na pohřbu?). 2.) Zjistím, co se stalo s mozkem Alberta Einsteina. 3.) Mám dceru feťačku (a čirou náhodou je ,,v tom“). 4.) Na filmech mám nejraději klid, sychravo, usychat, sýkora, sýček…. PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Návod na festivalový úspěch: vezměte televizní detektivku s rutinním dějem a postavami a bez přesahu nebo snahy o nějaké sdělení (ideálně z produkce ČT), nastříhejte do toho pár záběrů s mozkem v láku nebo se shnilou mrtvolou, zatřepejte (kamerou), jebněte to na plátno a jeďte s tím do světa. Urvou vám ruce. ()
Tentokrát jsem přesvědčená o tom, že kdybych si knižní předlohu přečetla předem, tak budu s filmovým zpracováním určitě víc spokojená, protože bych se líp koordinovala v ději, to je totiž přesně to, co mně tam scházelo. Klasicky severská atmosféra byla vynikající, ale v té překombinovanosti jsem se občas ztrácela. A závěrečné finále, které mně také moc nesedlo nakonec přispělo pouze k mému průměrnému dojmu. ()
Budiž... ale nemohl by někdo konečně natočit severskou kriminálku, která nebude ledová, bezútěšná a všichni tam nebudou totálně v hajzlu? ()
"Co mám dělat? To mám u všech zaklepat doma a zeptat se, jestli je před třiceti lety někdo neznásilnil?" Tak tomu říkám mravenčí policejní práce. Jenže tohle je Island, tady je pořád hnusně, oškliví lidé trpí různými traumaty a to je živná půda pro znásilnění, vraždy a genetický nemoci. Já jsem při tom blahem neslintal, ale ani jsem se vyloženě nenudil, jen jsem rozhodl svou neplánovanou návštěvu Islandu odložit ještě o několik životů do budoucnosti. ()
Je celkem neuvěřitelné, že Island, který má nějakých tři sta tisíc obyvatel, dokáže pravidelně produkovat filmy, které poráží nepoměrně početnější národy a zavedené kinematografie. Severní blata disponují vším, co patří k modernímu kriminálnímu thrilleru a čeho si v daném žánru cením. Navíc to činí nepoměrně profesionálněji a na kvalitativně vyšší úrovni než cokoliv, co upachtěně vytvořili v posledním dvacetiletí čeští filmaři. Je tam uvěřitelný příběh, plnokrevné postavy, napětí a především atmosféra, kterou vytváří jednak zádumčivá strohá a přitom tak krásná severská krajina, jednak temná hudba, kde důležitý prvek hraje mužský chór. Ocenění si zaslouží i kamera, která tvoří až fincherovsky stylové záběry a pohrává si leckdy s šokujícími detaily, ať už v lékařské laboratoři nebo při nálezu oběti. Jako třešničku na dortu poskytuje i specifický severský humor, který se v tuctových amerických kriminálkách nejspíš nenajde. Snímek není akční a jediná scéna pronásledování se mění ve frašku, když si pachatel coby robustní hromotluk po pár desítkách metrů uvědomí, že ho pronásleduje policista střízlík a vzápětí si oba vymění role. Národní specifika se zvýrazní i v ději, když např. dojde na to, že na liduprázném Islandu se každý zná tak nějak s každým. Celkový dojem: 80 %. ()
No, jako krimi to není špatné (označení žánru také jako thriller je celkem vedle), ale Severní blata jsou docela obyčejným filmem s nijak vyhrocenými nebo napínavými scénami (nemluvě o sice neobvyklé, přesto ve své podstatě docela suché pointě), který těží a nasává atmosféru vlastně jenom z místa, kde byl natočen. A nebýt jím právě taková krásná země jako je Island, myslím, že by většina hodnotitelů 1* ubrala. Jinak musím podotknout, že hudba (dost specifická) mi moc neučarovala, na to ve mně Mýrin vyvolal příliš málo emocí. Dávám lepší 3* a doporučuju spíš jen opravdovým milovníkům Islandu, jeho krajiny a způsobu života než divákům, kteří se chtějí podívat na kvalitnější evropskou detektivku. ()
Veľmi temná kriminálka z islandského mestského prostredia, ktorá je pre tento typ filmov priam predurčená a ani nemusí mať tak inteligentne, zručne a originálne napísaný scenár, ale svojou atmosférou ma dokázala pohltiť až do konca. Okrem skvelej atmosféry, však ani námet nezostal pozadu. Veľmi svojrázne spracovanie však viedlo k tomu, že po zhruba polovici začínal tvorcom dochádzať dych, ktorý ale našťastie znova nabrali v samotnom závere, i keď niektorí by mohli nesúhlasiť. Herecké obsadenie je pomerne atypické, najmä trojica detektívov robí film veľmi pozerateľný aj po hereckej stránke, záporáci sú typicky chladní, i keď znova musím pochváliť ich výber. Nakoniec sa nezabudlo ani na zameranie na medziľudské vzťahy, ktorého línia mi nie vždy vo vzťahu k celému deju sedela, no je aj tak impozantné, čomu všetkému sa za tak krátku minutáž stihol film venovať. 80%. ()
Severní blata disponují především osvědčenou a stále působivou atmosférou chladných a ponurých severských zemí. Místy mi snímek připomínal úchvatnou švédskou Insomnii. Ovšem podání samotného příběhu mě příliš nezasáhlo. Chybí v něm prvky nějakého zvratu, šokujících momentů, překvapivého závěru či rozuzlení. Děj se mnou nějak nedokázal pohnout. Představitel Örna, nějaký Atli Rafn Sigurðsson mi svým vzezřením neodbytně připomínal postavu Erica Northmana v podání Alexe Skarsgårda. Ta mrtvolně bledá tvář, kruhy pod očima a blonďaté vlasy sčesané dozadu. Každou chvílí jsem očekávala, kdy vysune špičáky:) Na tomto dojmu také výrazně zapracovalo chladné, bledě modré světlo, které jeho postavu často při výskytu na obrazovce obklopovalo. Rozhodně zdařile působivé, ale dějově tak nějak neúplné. ()
Drsné prostředí zimního Islandu a ponurá, tichá hudba ještě víc umocnilo temné drama dávné vraždy, znásilnění a současného dopadu této minulosti. Hlavní postavy netvoří ansámbl jako ze žurnálu, ale obyčejní lidé. Tlustí, nehezcí a s mastnými vlasy. Všechno je tak přirozené, jako bych se dívala na skutečný život a ne na výkvět hereckých celebrit. Příběh se svými zvláštními cestičkami prolíná a nakonec dotvoří celou skládačku v jeden celek. Měla jsem ale trochu zmatek v tom, co jsou záběry z dob minulých a co je přítomnost. Je to tady vzájemně provázané. Co se stalo pro mě velice těžkým rozdýchat, byla smrt dítěte. Přestože je mi jasné, že to je prostě život, ale jakmile jste rodičem, tak tím víc si uvědomujete, co by pro vás taková ztráta znamenala. Lahvárna a svérázný patolog byly takové lahůdečky. ()
Velice temná, ponurá a dlužno říci, že velice dobrá severská detektivka. Islandské prostředí jenom dopomáhá syrovosti příběhu - inu, nic pro slabé nátury. Velice zajímavý a skvěle rozvinutý příběh ani na minutu nepostrádá napětí, postavy jsou lidé z masa a krve se spoustou neduhů a problémů. O silné scény rozhodně není nouze, za všechny zpěv mužského sboru, tajemný nález pod podlahou či závěr na hřbitově. Výborný herecký výkon Ingvara E. Sigurðssona. Příjemné překvapení ze země fjordů. Drsný příběh o drsných lidech z drsné země. 80%. ()
Reklama