Režie:
Francis HusterHudba:
Philippe RombiHrají:
Jean-Paul Belmondo, Hafsia Herzi, Tchéky Karyo, Max von Sydow, Jean Dujardin, Micheline Presle, José Garcia, Aurélien Wiik, Françoise Fabian, Francis Huster (více)Obsahy(1)
Bývalý vojak Charles sa na sklonku svojho života ocitne aj so svojim psom na ulici. Nikto mu nepodá pomocnú ruku a on sám je príliš hrdý na to, aby o nejakú pomoc prosil. A tak bojuje o prežitie sám, len so svojim verným štvornohým priateľom. Príbeh, ktorý sa inšpiroval filmom Umberto D. talianskeho režiséra Vittoria de Sicu, je posledným hereckým koncertom Jeana - Paula Belmonda a zároveň jeho filmovou rozlúčkou, na ktorej sa zúčastňujú aj mnohé ďalšie herecké osobnosti svetovej kinematografie ako Max von Sydow a Jean Dujardin. (STV)
(více)Recenze (196)
Ten Pierre Mondy mě fakt dostal... Snímek, který vyvolává emoce pomalu a ne s tou správnou intenzitou. Nejedná se ale o citové vydírání, což je velikánské plus, to víte, pejsci, "Made In USA" by to bylo horší. 70%. ()
Film u mě doplatil palbou na moje city. Ne, že bych nestál o zasáh, ale je to asi stejný jako se slovem "miluju tě". Nepotřebuju ho slyšet, potřebuju ho vidět, aby mělo ten správný účinek. Bolest na duši, samota, staří, beznaděj, opuštěnost, to všechno dokáže z mých očí udělat zaslzenou rokli, ale nesmí to být určený jen pro můj zrak a sluch, musí to být určený i pro mé srdce a to bohužel o tomto filmu nemohu říci. Co tento film v mých očích povýšilo nakonec nad průměr ? Hudba ? Možná. Pes ? Určitě ne, nemám totiž rád když někdo umí vrtět ocasem dýl než já. Herci ? To bude ono ! Bebel je kapitola sama pro sebe. Už jsem ani nedoufal, že někdy Jeana Paula uvidím na plátně a stalo se, stalo se po tom všem, co v poslední době prodělal a přesto se dokázal vrátit a hlavně nic nezapomenout ze svého jedinečného hereckého talentu, protože zahrát starého člověka, se smutkem na srdci, vyžaduje od Belmonda, z jehož očí uvidíme radost ze života snad i ve sto letech a jehož úsměv umí dodat tuny pozitivní energie skutečné herecké mistroství. Není to ovšem jen Belmondo, ale i ostatní herci, kteří dali do filmu sami sebe. Hrozně mě potěšili epizodní role, Jean - Pierra Mariella, Pierra Mondyho a především Bebelova "parťáka" zde neuvedeného Charlese Gérarda. Scéna ve které se si Bebel a Gérard hledí do očí mě přenesla do starých dobrých časů, kdy nenapravitelný policajt nebo rošťák se svým věrným parťákem lámali v kinech všechny divácké rekordy a při téhle scéně jsem ucítil to, co jsem měl cítit u celýho filmu, svoje emoce. ()
No jo no. Jean - Paul zestárl a z toho filmu je ten smutek neskutečně cítit. Jenže jakmile se Bebel rozesměje, okamžitě na životní osudy muže s jeho psem zapomenu. To on ale dokázal vždycky. Stačilo málo, a člověk byl okamžitě šťastnější. A to je prosím po dvou mrtvicích, po kterých se znovu učil mluvit. A i když je to na něm ve filmu hrozně znát, stále to je ten klasický frajer, na kterého se nezapomíná. A to nemusel skákat z letadla na letadlo za letu, ani stále dokola padat ze schodů, a ani se ve filmu neobjevilo horší zvíře než jeho pes. Stačilo aby se zasmál a okamžitě jsem byl za něj šťastný i já. Protože i přes tu utrápenou tvář bylo cítit, že on šťastný je. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $1,619,594║ ()
Velké psí oči. Tenhle film se skutečně snaží z diváka vymámit dojetí jako ten roztomilý voříšek, co žebrá o kus šunky. Jen málo scén v něm má přirozenou vnitřní sílu jako magické setkání Belmonda s Maxem von Sydow. Huster si vypomáhá (naštěstí snesitelnou) přepjatostí a velkými gesty, které jsou částečně v rozporu s jeho snahou režírovat vzdušně, přirozeně a šaramantně. Každopádně Belmondo navzdory očividné únavě a strhanosti stále dokáže chytit rošťáckým úsměvem a očima, v nichž život vesele jiskří jako za starých časů. Dobrá je i Rombiho hudba, která občas vypomůže tam, kde se nedaří překonat dojem konstruktu a citového vyděračství. Příjemně zaobluje hrany. Příběh o bezútěšnosti stáří a o tom, jak důležité je najít v nezměrné beznaději alespoň kousek pevné půdy, ve výsledku zaujme a pokud člověk odbourá averzi k okatému hraní na city, může pocítit i záchvěvy čehosi hlubšího. Muž a jeho pes určitě nepřináší kus skvostné filmařiny, každopádně pro Belmondovy (a Sydowovy :o)) fanoušky se jedná o příjemný snímek. ()
RIP ()
Belmonda mám rád, ale ten film byl hrozně nudnej. Líbil se mi konec, ale celej film jsem pomalu usínal nudou. Pomalá a nenápaditá hudba k tomu ještě dopomáhá. Aspoň že ten pejsek byl věrnej a fajn. ()
Myslete si co chcete, já se regulerně rozbrečel. ()
Smutný film. Príbeh jednoduchý ako kladkový mechanizmus, ale natočený s citom a prehľadom. Plný sentimentu, krásnej hudby a bojujúceho Belmonda, ktorému som v každej scéne zatínal päste. Je síce pravda, že prakticky v celom filme ho takmer vôbec nie je vidno chodiť a viac-menej hýbe len pravou polovicou tela, ale pohľad na tohto pána herca je očarujúci, je vidno, že ešte nestratil chuť do práce a už vôbec nie do života. V nadnesenom zmysle by jeho postava mohla byť reflexiou jeho súčasného životného stavu. 75%. ()
Hlavná postava je akoby Belmondo sám. Usmievavý chlapík so šibalskými očami, ktorý má však svoje najlepšie roky dávno za sebou. Tvrdohlavosť mu síce stále zostala, no ak sa vyberie do uĺic demonštrovať, akurát dostane obuškom pohlave. Belmondo vo filme veru už nieje hercom ktorého si pamatáme. On vlastne možno až tak hrať nemusel. Pomalý, smutný, no krásny epilóg jeho slávnej filmovej karery. (8/10) ()
Nenudí, i když na něm prakticky nic není. Přesto je tahle asi už definitivní rozlučka se stříbrným plátnem poměrně důstojná. Drama o pocitech odloučeného staříka, který se ocitne na ulici a vlastně už nikoho nemá a nikam nepatří.. Přiznaný a přímočarý „vytahovač kapesníků“ nabízí občas hodně šustící dialogy a zbytečně velká gesta, ale ve skrytu duše představuje vrásčitého muže, který se nesnaží nijak diváka balamutit, ale nějakou vnitřní silou také nefiguruje. Na pustý ostrov bych si sice dvd nevzal, ale před Belmondem se hluboce klaním.. ()
Nečekejte "Belmondovo Gran Torino", připravte se na film docela jiného ražení. Je smutný, pomalý a tichý. Tak jako Charlesovo stáří. Je to také film plný smutných očí - psích i lidských. Dávám čtyři, přičemž všechny jsou Belmondova zásluha. Ten člověk ani nemusí hrát, stačí mu být na plátně, existovat před kamerou, a je to. ()
Hra na city prostřednictvím roztomilého psíka a zestrálého oblíbeného herce podle nenápaditého vlekoucího se scénáře. Takovéto s... slaboty se točí většinou v Hollywoodu, od francouzsko-italské koprodukce bych čekala víc. ()
Zajímavé, že se Jean-Paul Belmondo "u nás na CSFD" dostal v tomto filmu v pořadí herců až na třetí místo, to se divím, že před něj nedali i toho "jeho" psa.... Pro mě tento dlouho očekávaný film je rozhodně velké zklamání, ani Belmondo nemůže zvítězit nad mizerným scénářem. Takže Belmondo *****, film *** s odřenýma ušima. ()
Ať už koukám na cokoliv s Belmondem, koukám na to rád. Byť už má své léta, musím říct, že pořád umí, takže co chtít víc. Smutná jízda, jako facka bez výstrahy. Prostě život, to není jenom pohoda. O tom žádná! ()
Film se vlastně nijak nevymyká průměru a kdyby v něm po osmi letech nehrál Belmondo, tak by asi zapadl úplně. To ale neznamená, že by byl špatný! Jen staví na dvou základních kamenech, kterými chce podepřít všechno ostatní: Na fascinaci zestárlou Belmondovou tváří a na fotogeničnosti roztomilého pejska. Jinak jde o průměrně natočený volný remake de Sicova Umberta D., který ale - řekněme si to upřímně - je trochu někde jinde... Belmondo je viditelně unavený, přesto hrát nezapomněl a zůstal mu i ten charakteristický úsměv. I když - těžko říct, jestli to byl záměr nebo ohled na nemocného herce - jeho postava má až příliš mnoho krátkých uštěpačných replik, které mi občas připadaly nepřirozené. Místy je film docela vtipný, většinu času se docela hraje na city, ale jinak je to příjemný film. Bébelovi patří můj obdiv, že se vykašlal na image drsňáka a troufl si na tuhle roli.. ()
Regulérní citová vydíračka, která ke vzbuzování emocí neváhá použít psí oči, či hůř, Belmondův úsměv, jež už pozbyl oné komické jiskry a jeho výraz tak ve smutku konkuruje tomu psímu. Na jednu stranu potěší vidět Jeana-Paula zase před kamerami a vidět, že se má po nemoci zase k světu, na druhou stranu film díky němu působí velmi staticky. Jelikož Belmondo nemůže moc chodit, tak ve většině záběrů jen stojí, sedí nebo leží a jeho repliky jsou taky jednoduché, jakoby snad složitější nezvládnul a vše chtěl kompenzovat jeho typickým smutnoveselým úsměvem. Netrvdím, že je to špatně, ale možná mohl víc zapracovat scénárista a napsat jeho postavu méně vitálnější a věrohodnější, aby si divák mohl představit, že do něj Jeanne mohla být ještě nedávno zamilovaná. No a příběh samotný je francouzsky předvídatelný a tak nějak o ničem. ()
Poslední vzdor-výkřik osamoceného starého muže na jeho cestě životem. Smutný, ale ideově krásný snímek s držícím se Belmondem... Je skutečně pan Charles tak zlomený či ne..? ()
Melancholická sága pro seniory podpořená elegantním rukopisem francouzských kameramanů (ostatně jako vždy) a vcelku zdařilou hudbou. Toť ale vše, přidaná hodnota na mě patrně nezbyla. Štěstí tohohle filmu je jeho název, protože jmenovat se třeba Jean a jeho pes, nemám šanci poznat kdo je kdo... =) ()
Moc nechápu, proč se zde tomuhle filmu dostává tak nízkého hodnocení. Copak příběh není správně smutný, tragický a přitom nesentimentální a copak Belmondo není v pro něj ne zrovna typické roli naprosto bezchybný? Mne to tedy vzalo u srdce se vším všudy. ()
Reklama