VOD (1)
Obsahy(2)
Britsko-francouzský animovaný film vznikl na základě nerealizovaného scénáře francouzského herce a režiséra Jacquese Tatiho z roku 1956. Tati jej tehdy věnoval své nejstarší dceři a vypráví v něm příběh zestárlého iluzionisty, který putuje se svým uměním od vesnice k vesnici. Jednoho dne v zapadlé vísce narazí na mladou obdivovatelku, která opravdu věří tomu, že dokáže dělat zázraky. Toto setkání oběma změní život... Hlavní postavou filmu je animovaná postavička Tatiho v podobě Pana Hulota, který herce proslavil po celém světě. Režisérem snímku byl Sylvian Chomet, autor oceňovaného Tria z Belleville (2003). (oficiální text distributora)
(více)Recenze (227)
Má to kouzlo, ale kolem procházela pověst něčeho silnějšího. Takhle je výsledek "jen" milý a k tomu bonusový Skot. ()
Pecka! ()
Další neobvyklý animák od režiséra oceňovaného "Tria z Belleville", který svého tvůrce skutečně nezapře. Opět zde máme jednoduchý příběh, ve kterém se takřka nemluví a většina konverzace se smrskává na nevýrazné mumlání. Oproti již zmíněnému "Triu", které nebylo zrovna mým šálkem kávy jsem byl s "Iluzionistou" nadmíru spokojen. Přímočarý příběh o kouzelníkovi, který nemá moc peněz a tak cestuje po světě, kde v prázdných sálech či zatuchlých hospodách předvádí své umělecké kousky a jednoho dne potká dívku, která se k němu na jeho pouti přidá, má naprosto kouzelnou animaci, která oproti americké konkurenci, může působit poněkud kostrbatě ale ve své podstatě je krásná, neuvěřitelně detailní a převážně v exteriérech doslova úchvatná. Dalším plusem snímku jsou věřte nebo ne úžasné ale minimalistické herecké výkony, kdy se postavy nevyjadřují verbálně ale přesto poznáte co cítí a co chtějí říct, ačkoliv jejich činy nemusejí zrovna vždycky dávat smysl. Kdo viděl předchozí režisérův animovaný film, ví co může očekávat i v tomto případě. Jedná se o zvláštní film, který masový divák přejde mávnutím ruky ale ti, kteří mají opravdu rádi filmy a potěší je když se občas objeví něco neokázalého, neměli by si nechat "Iluzionistu" uniknout. ()
45th KARLOVY VARY INTERNATIONAL FILM FESTIVAL 2010 + 36. LFŠ UH 2010 - INVENTURA - Jacques Tati (The Illusionist / THE ILLUSIONIST / Iluzionista) - Občas se beze slov řekne více nežli s nimi. Toto je ten případ... Animace a kvalita filmu srovnatelná s pro mne "kultovním" Triem z Belleville... - 3. 7. 2010 - kino Městské divadlo - Karlovy Vary - 3. místo - 95% ()
Kouzelný film, po jehož skončení se mi chtělo zatleskat a udělal jsem to. Cesta života stárnoucího iluzionisty, který vystupuje už před převážně poloprázdným sálem a který v zapadlé vesničce (odhaduji na Hebridách) potká jednoduchou mladou dívku, věřící tomu, že je skutečným kouzelníkem (míchání gealštiny a francoužštiny v jednom filmu je netradiční a zajímavé). Nostalgické, melancholické, ale obsahující naději na život. Geniální animace, krásný způsob "vyprávění". Všechno propracované do detailu. Včetně králíka. Závěrečné "zhasínání světel" bylo dechberoucí (ok, možná to až moc prožívám, ale mě se prostě a doopravdy líbilo). ■ A Sylvaina Chometa tímto zařazuji mezi své nejoblíbenější režiséry. Co na tom, že dosud natočil jen tři animované filmy? ()
Úžasná animace, dojemný příběh, ale obrovská škoda, že se tvůrce rozhodl zvolit pouze obrazovou metodu a mluvení si jaksi musíme domýšlet sami. Je to škoda, protože film pak působí nudně, přitom by se klidně mohl vyhřívat mezi nejlepšími animáky. ()
Tak tohle mě teda hodně zklamalo. Možná to bylo Tatiho scénářem, který brzdil Chometovu obvyklou vlnu nápadů, ale Iluzionista z mého pohledu vůbec nefungoval. Hrozně z toho bylo cítit, jak se Chomet snaží navodit tu nostalgickou a posmutnělou náladu, ale tady jednoduše vůbec nebyla a pokud byla, tak umělá. Nejvíc mne na to upozornil závěr, který jsem sledoval s naprosto odevzdaným výrazem v tváři, žádný konkrétní pocit se prostě nedostavil. Proto je pro mě Iluzionista o dvě úrovně níže než Stará dáma a holubi a především skvělé Trio z Belleville, kde TO kouzlo opravdu bylo přítomno. ()
Hulotovský iluzionista nám predvádza smutno - krásne putovanie plné najčistejších podôb ľudského srdca, depresívnych nálad a očarujúcej animácie z dôrazom na scénu. Každý obraz je dokonale prepracovaný a podporený melancholickou hudbou. Videl som Trio, ale tento film je lepší. 4+ ()
Jakožto fanouška Mon Oncle je tenhle film pro mne zklamáním. Za prvé nevím, jestli bylo tolik zahořklosti už ve scénáři nebo tam něco při bylo cestou. Za druhé Tati své filmy ladil sice jemně nostalgicky (často smutek po věcech starých, dobrých, nyní opouštěných), ale vyvažoval to komikou a groteskou, nadsázkou, neustálým údivem nad moderním světem a řekněme jistým smířením se s novinkami. Pak si také nejsem jistý, ačkoliv se toho v jeho filmech moc nenamluví, jestli v nich hrála pořád kolovrátková hudba. Navíc mám pocit, že často stavěl na autentických ruších okolí, ne že by hudba překryla kontaktní atmosféru místa i času. Takže buď pan režisér nepochopil nebo nepobral přesně svět a cítění Tatiho, nebo k stáru Tati skutečně zahořkl na celý svět a humor ho opustil. Tenhle film, kde občas je animace vynikající a jindy jak ze šestákového komiksu, totiž postrádá onen nadhled, humor, veselí, a je jen štiplavě nostalgický, až nepříjemně, často sentimentální, až to bolí. Přišlo mi to celé nakašírované, neživotné. Takové - hele hele, koukejte všichni, točíme poctu Tatimu, jde to v jeho stopách, že jo?, ten film prostě budete milovat, musíte, vždyť je takovou poctou! No, podle mne není a možná by se i sám Tati začal po deseti minutách projekce ošívat. ()
Naprostou náhodou jsem ve Varech narazil na "poslední" film mého oblíbence Tatiho. To co jsem spatřil mne takřka dojalo - Tati se opět prohází po stříbrném plátně svým nezamněnitelným dlouhonohým pohybem. Tematicky se zabývá velmi podobným příběhem jako Chaplin ve Světlech ramp. Na rozdíl od Chaplina si však svůj snímek už sám nezrežíroval, a tak dnes můžeme být vděční pouze za film, ve kterém Tati jako by skutečně hrál, ale jeho režijní genialita komponující velké celky s dějem zjevujícím se takřka mimoděk, je ta tam.Sylvain Chomet skládá velkému umělci poctu, ale ne příliš doslovnou. Nechává se strhnout poetikou příběhu a nesnaží se Tatiho nijak napodobovat. Je to regulérní přístup, ale nemohl jsem se u sledování zbavit neustálého přemýšlení jak by Tati tu kterou scénu asi natočil. ()
Chomet svojí technikou dokazuje, že se dokážou natočit animáky i takové, kde se na Vás z obrazovky nevalí žádné potrhlé 3D příšerky s ulítlým dějem, nýbrž dokonale zpracované postavičky, věrohodně ztvárněné prostředí a lehce plynoucí příběhy se špetkou humoru i posmutnělosti. Společně s Triem pro mě jednoznačně nejlepší filmy tohoto druhu. ()
Chometovu animaci (resp. všech lidí na ní se podílejících), rozpohybování postav, hrátky se světlem a stínem, zašlé pohledy do interiérů... mám skutečně rád. Byla-li v Chometových příbězích přítomna i esence dospělého, často i bizarního... potichu jsem tleskal. Jako celek fungovala krátkometrážní Dáma s holuby, ale především i Trio z Beleville, obé v silném oparu (ba přímo mlze) starých časů a stesku po minulém (ať už jsme se pohybovali po Francii reálné či fiktivní). Iluzionista pokračuje ve šlépějích, ale nakonec jde i mnohem dále až do Calais, kde překračuje kanál La Manche směr Londýn, skotský Edinburgh... a zdá se to být i trochu symbolické, neboť právě zde Chomet mění postupem času svůj doposavadní styl. Přes všechny nesporné klady, kouska vtipu a melancholickou notu, která většinou funguje, se režisér pouští (jakkoli vychází z Tatiho předlohy / scénáře) přeci jen do zbytečného sentimentu (stejně jako příliš sentimentálně působí chvílemi i "přecinkaný" soundtrack) a příběh vázne, plyne a nakonec končí v okamžiku, kdy by ještě mohl pokračovat. Je to posmutnělé, ano, kýžené dojetí se však nedostavilo. │70% ()
Škoda těch několika toporných 3D efektů, které trochu sráží tu fenomenální animaci. Chometa ta výroba musí strašně bavit, v jeho filmech je tolik úžasných detailů. Nejlepší melancholie za poslední dobu. 90% ()
Milé, no uspávajúce. Aj na veľkom plátne. Inak exkluzívne premietanie pre dvoch. Hudba decentná. Chýbali mi tam nejaké zrozumiteľné dialógy alebo titulky, niečo, čo by držalo pozornosť a väčší záujem o príbeh. Aspoň že mi nakoniec po záverečných titulkoch dali po zemi sa šmýkajúceho opitého Škóta v kilte. (30.3.2011 - Palace Cinemas, Aupark) ()
Je neuveriteľné ako minimum dialógov a ručná animácia dokáže priviesť k životu neuveriteľne citlivý a emotívne dospelý film. Chomet je známy tým, že jeho svet je komplexný, plný rôznorodých postavičiek a krásnej - podmanivej hudby. Ale ľudský presah tohto snímku je neuveriteľný. Aj keď sa tu nachádza pár komických situácií, sú skôr úsmevné ako vyslovene smiešne. Celý film stojí na dvoch veciach. Vzťahu kúzelníka a dievčatka, ktoré verí, že dokáže zázraky a na kúzelníkovi, ktorý sa tomu snaží uveriť. Ale všetko do čoho sa pustí, mu nevychádza podľa jeho predstáv. A potom príde koniec. Nádherne dojímavý koniec. To k čomu celý film smeroval bolo samozrejme jasné už od polovice filmu. Aspoň teda k čomu speje jedna z dejových línií. Tá druhá neuveriteľne prekvapila. Jedna sa o melancholický film, ktorý rozpráva o viere v zázraky, ktoré už dávno nie sú okolo nás. Viera v dobro a následný neúspech sú tu prezentované s jemnosťou a umiernenosťou. Film je pomalý a príjemný na pozeranie. A rozhodne vo vás niečo zanechá. Rovnako ako Trio z Belleville sa jedná o film, na ktorý len tak skoro nezabudnete. ()
Naše existovanie /potreba lásky, nevyhnutnosť priateľstva/ čoby najväčšia ilúzia, neuchopiteľná a nepochopiteľná, napriek tomu krásna a nekonečne inšpiratívna. S minimom slov (veď na čo), v hopperovských farbách, nostalgicky, clivo, s vtipom a odvahou (ach tí kabaretní umelci), láskavo, s pokorou a obdivom k svojmu autorovi. Pohybujúce sa obrázky a La Grande Illusion...a ja teda už mlčím, psssst... ()
Nádherná animace a smutný, ale krásně smutný a moudrý příběh. Jednoznačná mlska... 9/10 ()
Animace je krásná a autorovu potřebu odvyprávět takovýhle příběh asi chápu ale na mě to je zbytečně malancholické a pooomaloučké... ()
Úplne že dobrunké a pekné. Juj! ()
V profilu jsem o sobě napsal: ,,Vyžívá se v nostalgické atmosféře, žere 30. léta, samotu, prostředí špatných kabaretů, smutných klaunů, pochmurných míst." Napsal jsem to dávno předtím, než jsem věděl, že někde někdo dělá nějakého Iluzionistu. Myslím, že to je jasný důkaz, že tenhle film byl natočen pro mě. Víc říkat nebudu. ()
Reklama