Režie:
Bertrand BlierScénář:
Bertrand BlierKamera:
Gérard de BattistaHudba:
Cheb KhaledHrají:
Anouk Grinberg, Myriam Boyer, Olivier Martinez, Jean-Pierre Marielle, Claude Brasseur, Patrick Bouchitey, Marcello Mastroianni, Chad Chenouga (více)Obsahy(1)
Viktorie touží žít a milovat. Chce poznat hodného chlapce, vdát se a založit rodinu, ale jinou, než jakou vidí doma. Zažívá však samá zklamání. (Hans.)
Recenze (17)
Točí vlastně pokaždé to samé, o všedních i nevšedních milostních vztazích a sexuálních zážitcích, o drobné i větší kriminalitě, nebo často rovnou o obojím dohromady. Přesto skoro pokaždé dokáže nejen více či méně provokovat, ale i čímsi originálně zaujmout, pohltit a různým způsobem zapůsobit. Na jeho filmy se nechodí do kina, ale jakoby až do snů... takovou, mnohdy tajemnou atmosféru a styl, v němž najednou dění překročí běžný časoprostor, mají. Ještě pár let nazpátek si vystačil se surrealistickými hrátkami v absurdních dialozích či neotřelém pohybu postav několika prostory najednou během líčení situace (na což dojde samozřejmě i tady, to se nemusíte bát, že ne :)), ale tentokrát si dovolil ve své vizi přímo celou Francii postupně proměňovat na jakousi Afriku, Indii a Arábii zároveň (k tomu i se stylově vybranou hudbou). * ...a o kom že je to řeč? Jasně, že Bertrand Blier! Musím říct, že přestože mi zhruba v každém druhém filmu předloží nějakou tu scénu, kterou bych raději nespatřil (na což došlo samozřejmě i tady, ale po 13ti Blierových filmech už mě to tak nešokuje a snáším to obvykle již s nadhledem), Blierovu tvorbu nadále objevuji hodně rád a těším se z těch neobvyklých zážitků. V tomto případě mě vedle zmíněné snové atmosféry a nezvyklého multikulturního prostředí zaujalo i pár hodně silných motivů, zejména pokud jde o zmatený svět a trápení mladé dcery ve vztahu k doslova šíleným rodičům, z nichž lehce narušená matka ani na chvíli nedokáže vnímat její již dospělý věk a otce (který je tu přítomný už jen jako pravidelný host z onoho světa) od závislosti na alkoholu neodradila ani vlastní smrt. :o Zajímavé setkání v souvislosti s touto postavou bylo i s legendárním hercem Mastroiannim v poněkud nezvykle zatrpklé poloze a své kouzlo měly určitě i zábavné epizodky ztvárněné Mariellem a Brasseurem. [75%] ()
Šokující pohled na život na předměstí,prolínají se sny se skutečností,nic není tabu.Výborný M.Mastroianni v roli věčně opilého otce,který neví kolik má vlastně dětí ani kde bydlí. ()
Zřejmě nejkritičtější Blierův film, na který pan režisér použil metodu dětské hry Mikádo, rozsypal barevné tyčinky s kousky příběhu a postupně se je snažil z hromady vytahovat tak, aby nezavadil o ostatní. Měla jsem celkem problém zvyknout si na tento styl vyprávění. Také mi celkem chyběl Blierův sžíravý humor. Sociálně kritické drama je to zajímavé, je vybaveno mimořádnou hudbou a skvělými hereckými výkony, ale na mě působilo malinko nekompaktně. Výborný výkon podal Olivier Martinez i obě dámy, Boyer i Grinberg. Zub času překvapivě více ohlodal Clauda Brasseura, nežli Marcella Mastroianniho. Ale na druhou stranu, dřívější lamač ženských srdcí v roli dědka nasáklého alkoholem? Dost smutný pohled. ()
Cukor, káva, limonáda, príznačný názov pre snímku autora, ktorého diela vo mne evokujú neortodoxné chuťové kombinácie, ktorých konzumácia môže vyvolať neočakávané následky. Blier snúbi komiku s tragikou, aplikuje svoj tradičný absurdný humor na rozprávanie o nekonvenčom vyrastaní jednej rebelantskej dievčiny, osciluje medzi mladíckou hravosťou a pučiacou sexuálnou imagináciou. Problematické sú postavy príbehu, medzi ktorými som nenašiel nikoho, ku komu by som si mohol vybudovať iskierku sympatie, dominantná hlavná predstaviteľka ma neustále iritovala a neoslovovala ma ani svojimi vizuálnymi (ne)dispozíciami. Snímka, v ktorej vás najväčšmi zaujmú originálne uzdravovacie metódy korpulentnej černošky, prechádza útrobami filmového labužníka pomerne zdráhavejšie. Blier, pre ktorého tvorbu je kontroverzia signifikantná, netočí bežné príbehy, ani príbehy, ktoré by som príjimal jednoznačne kladne alebo záporne, ich nevyrovnanosť je ich leitmotívom. Tentoraz mi však v jeho svete chýbalo viacej vzájomných sympatií, prípadne aspoň prítomnosť veľkého Gérarda, no na druhú stranu musím zhodnotiť i túto skúsenosť s jeho tvorbou ako pozoruhodnú a nepredvídateľnú. ()
Celým filmom sa nesie akási stiesňujúca a zväzujúca túžba a erotickosť, ktorá je jedným zo základných prostriedkov ako diváka k deju pripútať. Ďalším je neuveriteľne silná a premyslená forma - ktorá je neukotvená v čase a je plná predstáv, emócií a magickosti. Rozhodne sa nejedná o tradičný film. Je tam neuveriteľne veľa vypovedaného a je to podané tou najkomplikovanejšou formou. Často krát som sa prichytil pri tom, že som si nedokázal scény medzi sebou spojiť a bol som zmätený, ale spôsob akým sú životné pravdy tu prezentované odľahčené, ma dokázal vždy vrátiť na cestu a sledovať s chuťou a s určitou zvedavosťou nevšedný príbeh o všedných problémoch. Vždy keď vidím niečo takého, musím uznanlivo krútiť hlavou, lebo podať divákovi svedectvo, ktoré vychádza s tak premysleného scenára a precíznej réžie je v určitom smere naozaj umenie. Všetká tá stratenosť, túžba po kontakte a emócií, túžba po šťastí, ktoré hatí smútok a nedôstojné podmienky sa tu skĺbia v premyslenej symfónií obrazov a znakov, ktoré tomu kto je pozorný dokážu odhaliť svoje čaro. Pre iných to bude neznesiteľné a nezrozumiteľné. ()
Velmi morální film plný lásky a vtipu. Lehká ruka. Grinberg to utáhne. Skvělá Boyer. Možná o chlup méně Marcella běžícího za dveřmi anebo častější konkluze. Možná to dotáhnout dál k smrti Anouk. V horších chvílích to je jak kdyby via Jeunet. Jako sonda do možností města typu Marseille výtečné! Skoro 5* ()
Bertrand Blier sype ze svého pytle (koule) nápad za nápadem. Stejně tak jako postmoderní filosofové. Pro jejich rozluštění je však stejně obtížný jak oni. Co nám svým filme předkládá? Multi-kulti-peklo nebo spásu v nerozlišeném? Je právě tohle postmoderní situace, o které mluví Jean-François Lyotard? Nahrazuje zde "pluralita malých, mezi sebou soupeřících příběhů totalitu velkého příběhu"?... Cukr, káva, limonáda, čaj, rum, bum alias Un, deux, trois, soleil alias One two three freeze je dětská hra, při níž (jako u každé hry) je třeba dodržovat pravidla. Na "bum" se musí zastavit a kdo se pohne musí jít zpět na místo, z něhož vyšel. Nebo se pravidla nerespektují a po "bum" se jde dál nebo se udělá cokoli jiného. Nedodržování pravidel dětských her je ze společenského pohledu nebezpečnější než zabití boha... Otrocké zastrčení tohoto filmu do škatulky "Drama / Komedie" je známkou toho, že se o filmech moc nepřemýšlí. Pro označení "postmoderní" by se hodila celá řada dalších filmů především z konce minulého století (např. výborná "Synekdocha, New York" z poslední doby). ()
4* v poslední době jsem si oblíbil tohoto režiséra, tak si začínám hledat jeho filmy. Tentokrát padl los na tento s hezkým názvem evokující dětskou hru, které se tato absurdní hříčka docela podobá. Bláznivý styl vyprávění je zároveň jeho plus i mínus, ale furt to spíš beru jako pozitivum, protože jsem se víceméně skvěle bavil po celou dobu. O příběhu se nedá vyprávět, ten se musí vidět ... ale opravdu doporučuji jen fajnšmekrům libujících si vyloženě na absurdním humoru. [ PŘÍBĚH: 2 /// SMYSL: 1 /// ATMOSFÉRA: 2 /// TEMPO: 2 /// ORIGINALITA: 3 /// NÁLADA: 2A /// ART: 1 /// STYL: 1 /// CASTING: 1 (3*MAX) ] ()
Reziser Bertrand Blier /Buzici 1974, Preparez vos mouchoirs/ natocil nadpriemerny film o samici, ktora tuzi vydat sa, zalozit si rodinu a naplodit haranty, ale holt zivot je poriadny hajzl a jej sa to furt nedari. Herecke vykony su na urovni, dialogy velmi dobre akurat chybalo obcas vyraznejsie tempo, miestami bolo az uspavajuce. napriek tomu vsak to lepsie od zabozrutskej kinematografie : 75 % ()
Časem mě to sice přestávalo bavit a i úchylné to bylo na mě až moc (v tom slova smyslu, že jsem žádnou úchylárnu nečekal, nebo aspoň ne tak, že tu nějaká taková scéna bude co chvíli ať už přímo, v náznaku nebo se o ní bude pouze mluvit), ale ty čtyři dát prostě musím, protože Blier má celý ten film vystavěný perfektně a dát míň než čtyři by mi přišlo jako podhodnocování. Kompozice jednotlivých scén je totiž úžasná a pečlivě vymyšlená a to nejen jednotlivě, ale i jako celek. On totiž i ten příběh Viktorie, která má hrozné rodiče, sama neměla kdy a jak dospět a zoufale touží po lásce, i když je zabalený do hodně absurdně-humorného kabátku, měl Blier dobře vymyšlený a slušně mu ladil i do toho vizuálního pojetí, odehrávající se neznámo kdy v hodně multikulturně a anarchistické verzi Francie. Vůbec celý ten svět, ve kterém se to odehrává, je strašně zvláštní - zjevně je to Francie, ale působí dojmem, jako kdyby zároveň byla Arábií a zároveň i Afrikou... Těžko se to popisuje, to se musí spíš vidět. Škoda jen, že si to po celou dobu neudrželo ten geniálně absurdní humor z prvních 20 minut, protože tam jsem přemýšlel nad čistým plným počtem, ale čím déle to trvalo, tím více si mě to ztrácelo a i ty absurdní scény a nápady mi postupně přestávaly připadat zábavné, spíš jen zajímavé. Plus ty úchylné scény, těch tam taky bylo víc než dost a Blier se jimi nemusel tak opájet (což má podle všeho ve zvyku), ale jinak jsem překvapivě spokojený. Po delší době jsem viděl od Bliera konečně něco, o čem můžu říct, že se mi to líbilo. Slabé 4* ()
Zatím nejhorší film v režii Bertranda Bliera, který jsem viděl. Večně ožralej fotr, jeho vážně divná dcera, její slizká matka a nýmandi se zastydlou pubertou, to vše se odehrávající v celkově divným prostředí = paskvil (a na tom začátku jak hladově srka a mlaská ten rohlík namáčenej v kakau, jak kdyby tejden nedostala najíst – hrozný) ()
Tak to jsou filmařské, herecké, dialogové orgie. A to tam ve Francii nežiji, neznám "projekty", takže v podstatě polovinu filmu nemůžu reálně pochopit, ale ta druhá stačí. Marcello stále ve formě, Anouk kde ti je konec ? ()
DIVNOST. Dlouho se mi nestalo, aby mi v nějakém filmu nebyla sympatická ani jedna postava. Noo, možná tak ten stařík, co má soucit se zloději, z toho vychází nejlépe. Zase ale musím uznat, že v tomhle filmu člověk může čekat COKOLI a proto je to přinejmenším nevšední, originální podívaná. ()
Film, který mne naprosto okouzlil mnoha nezvyklými formami – snovostí (běžně se vyskytující a hovořící opilý otec, který je už dávno mrtvý; rovněž mrtvý milenec komentující sexuální život manželů apod...), pro mne zcela novými vstupy - monology, které jako vysvětlující komentáře vykřikují postavy přímo do kamery, mystičností (černoška ovládající umění přivést naléhavostí a fyzickým kontaktem mrtvého zpět do života), syrovými scénami (znásilňovaná učitelka nadává žákům Co mne znásilňujete, pitomci, já vám dám sama), věrohodností popisu bezútěšnosti chudého sídliště (deprimující motiv přenášených očíslovaných dveří, komicky přibývající počet cizích strávníků apod.). Nádherně nevšední film, který jsem shlédla omylem kdysi v noci na ČT2 se spadlou čelistí a po letech jsem se rozhodla ho vypátrat a podívat se na něj znovu. ()
Tvrdá spoločenská satira. Blier sa opäť ukázal ako majstrovský rozprávač – spôsob narácie, ktorý si zvolil má moc "otupiť" diváka v tom najpozitívnejšom zmysle. Vo svojej podstate je príbeh Victorine veľmi bolestný a tragický. No namiesto toho, aby Blier diváka vystavil ťažkej téme priamo, prehadzuje chronológiu; nerozlišuje medzi realitou a predstavami, či myšlienkami; búra štvrtú stenu (technika, ktorú si vyskúšal už v Beau-père); alebo necháva postavy odriekať vnútorný monológ priamo v scéne a medzi ostatnými postavami – tým všetkým celkovú bolesť príbehu zjemňuje a diváka tak "otupí". O to silnejší je však pocit zhrozenia po skončení filmu. Anouk Grinberg je geniálna. Jej herecké polohy sú fascinujúce, či už je to "malá" Victorine s príchuťou chaplinovskej melodrámy a felliniovskej nevinnosti (Gelsomina !!!), alebo dospelá Victorine, ktorá nesie na svojich pleciach váhu celého sveta. Kontrast detských snov a tvrdej reality je niekedy až nespravodlivý. V tomto prípade je na mieste dodať, že práve Grinbergovej herecké umenie je ťažiskom celého filmu. Un, deux, trois, soleil je príbehom o túžbe po prekonaní prostredia, z ktorého pochádzame a o tom, že sa stále oplatí začať snívať, aj keby to malo byť na poslednú chvíľu... ()
Těžko si dokážu představit, že by v dnešní době vznikl podobný film. Anouk Grinberg hraje tak absolutně přesvěčivě, že tím dokáže udržet diváka v nelineárně tomto vyprávěném příběhu, který místy zachází možná až příliš daleko do fantazie. Marcello Mastroianni mi v tom filmu nějak neseděl, ale to je jen osobní dojem. Hudba skvěle dokresluje celou atmosféru předměstí přístavního města, kde se mísí kultury, kde se potuluje mládež, kde mladá holka hledá lásku a prožívá rozpor nejen ve vztahu ke své rodině, ale i k očekáváním a představám o svém životě. ()
Když jsem tento snímek viděl poprvé, bylo mi asi 13 let a můžu říct, že jsem se trochu červenal. Anarchistické orgie u mladistvých bylo pro mě velkou neznámou. Paní učitelka to neměla vůbec pod kontrolou.. Zvláštní, odvážný film **** ()
Reklama