Obsahy(2)
Dvanáctiletého Cyrila umístil jeho otec „dočasně“, než vyřeší své problémy, do dětského domova. Ve skutečnosti ale slabošský a nevyzrálý Guy nemá dost odvahy, aby jednou pro vždy řekl svému synovi „nechci tě, nestačím na to“. I když se Cyril nevzdává představy na návrat k otci, netrvá dlouho a otevře se před ním nová šance na život mimo brány dětského domova. Sympatická Samantha, která má vlastní kadeřnictví, si jej začne brát na víkendy. Tím ale teprve začíná série zkoušek jejich křehké důvěry, ze které se teprve může vytvořit opravdové pouto. Kluk na kole je realisticky natočeným příběhem obyčejného kluka, ve kterém stojí lhostejnost s vypočítavostí proti lidské vzájemnosti a lásce. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (170)
Moji první Dardennové. ()
Zlatá Palma - výběr ()
„Já nesním“ Na první pohled kluk, který ví, jak to chodí a jak v tom chodit. Záhy je ale zřejmé, že sám nástrahám společnosti, bezohledné jako on sám, jenomže bezohledné promyšleně, čelit nedokáže. Uvědomuje si alespoň souvislost mezi přežitím a rychlostí. Musí být rychlý a nezvykle rychlý je také film. „Chvíli zaváháš a přijdeš o něco podstatného“ platí pro Cyrila stejně jako pro diváka. Dardennové svého hrdinu charakterizují v akci a skrze akci, ne prostřednictvím slov, na něž nezbývá mnoho času. Sociologický rámec přitom není a nemůže být omezen prostředím rodiny, rozpíná se do mnohem širšího a tedy hůře „podchytitelného“ prostoru, což má nemalý podíl na ohromné autenticitě filmu. Ostatní zásluhy náleží představiteli hlavní role, jehož „bezvýchovnost“ působí naprosto přirozeně již sama o sobě, ještě více pak s vědomím okolností. Otcova lhostejnost Cyrila nutí hledat zástupnou figuru, přičemž je jasné, že Wes i Samantha jsou jenom dočasnými náhražkami, nikoli dlouhodobějším řešením. To může přinést jedině chlapcovo akceptování překážek, jež život přináší a jimž se po většinu filmu (vzhledem k věku zcela logicky) vyhýbá. Závěrečné pokorné přijetí tvrdého pádu (v doslovném i přeneseném významu) může značit předčasně počínající dospívání, ovšem také pasivní podrobení se nešťastnému údělu. Zůstává na nás, abychom si odpověděli, kam může kluk jako Cyril dojet. Nejenom otevřeným koncem Kluk na kole připomíná jiné dospělé dětské, resp. dětskou perspektivu zohledňující filmy, zejména Zloděje kol a Nikdo mne nemá rád. Díky nadčasovosti kladených otázek by stejně jako ony jednou mohl zklasičtět. 80% ()
Upřímný, drsný, ale i citlivý výlet do křehké dětské dušičky, která schytá velkou ránu a není ještě tak vyspělá, aby dokázala hned rozeznat co je dobrý a co zlý, ale naštěstí má svýho anděla strážnýho se jménem Samantha. Filmařsky nemám co vyčíst, herecky už teprv ne a pokud jde o příběh, je třeba ho vnímat jako celek i když v sobě mě pár silně emotivních scén, které fungují sami o sobě skvěle včetně konce. ()
Kluk na kole je dokonale přirozený film. Představuje s lehkostí sobě vlastní příběh kluka, který neví, jak na tom je. Má tátu, kterej na něj sere a nehlásí se k němu. V děcáku ale být nechce a tak dělá všecko pro to, aby žil normální život normálního kluka. V tu chvíli si ho na starost vezme Samantha, která se bude snažit Cyrila navést tím správným směrem. Kolem něj ale zbrojí jedno nutkání, lákání a vábení zla a je jen otázka, jak se k tomu všemu postaví. Čas nakonec ukáže, ke které straně se přikloní. Pět hvězd nedávám jenom proto,že je tenhle film krásně a lidsky natočen. Dávám je právě proto, že jsem v tomhle filmu viděl skutečnost, se kterou jsem se na základní škole také hned několikrát setkal a setkávám se s ní dodnes. ()
Předem se omlouvám za intelektuální autismus, na nějž mají na ČSFD patent jiní, ale Kluk na kole to ve mně vyvolal a nemohu to již déle dusit. Zastávám názor, že naše existence ve světě je založená na symbolické matérii, které říkáme realita a pohyb v této matérii se řídí klíči před-rozumění, postojů, hodnot a re-prezentací, které nám umožňují a) světu rozumět b) patřit do skupiny těch, kteří mu rozumí stejně nebo podobně (takové divné bandě se pak říká "společnost"). Francouzský filozof Louis Althusser zhruba takhle definuje ideologii. To, že vidíme ideologie jiných a nevidíme tu svou, není výsledkem toho, že žádnou nemáme, ale že tu svou verzi vnímáme jako zcela přirozenou podmínku vlastní společenské existence (je pro nás "skutečnější než skutečnost sama", abych parafrázoval svůj oblíbený slovinský tým SK Slavoj Žižek). Filmy jako Kluk na kole či Rozchod Nádera a Simin jsou jedinečné právě v tom, že dokáží na plátno přenést fragment "nepředpojaté" situace, na níž si člověk může uvědomit, jakým způsobem skládá a deformuje obraz skutečnosti. Natočit Kluka seveřané, pravděpodobně tu bude určitá viktimizace hlavního hrdiny, který by byl obětí sociálních podmínek (pochopitelné u kultury postavené na hodnotách silné sociální solidarity). Nekompromisní analytik typu Hanekeho by se zaměřil na patologii chování a odvodil by z něj patologii moderní společnosti. Veristický přístup Dardennů ale spočívá v tom, že žádnou podobnou oporu v Klukovi nenajdeme, jsem neustále nuceni přehodnocovat zaujaté postoje, nemáme možnost utíkat ke klasickým (sociálním, třídním, náboženským) vysvětlením toho, proč se postavy chovají tak, jak se chovají -- sám kluk působí zpočátku jako oběť, ale posléze prokazuje až mrazivou aktivitu a bráním nám se prostě dojímat na jeho čistotou (to, že nepáchá zlo z materiální zištnosti ho paradoxně nečiní o moc čistším a důvěryhodnějším, ale spíš vyvolává otázku nad schopností citově manipulovat -- podobně, jako se ostatní pokoušejí manipulovat s ním). Jedeme v tom prostě s postavami -- relativně svobodní ve volbě, vystaveni nejistotě této svobody. Podobně jako Náder a Simin i tenhle film je fascinující volným plynutím smyslu, morální nepředpojatostí a zcela precizním zachycením vyhrocených i všedních situací. Pokud v dnešním svět obtěžkaném dominantními verzemi reality i aktivizovanými vzorci vnímání (často v dobré úmyslu fundamentálními) má sociální drama klíčový význam, je to právě na tomto poli -- jako připomínka toho, že žijeme ve světě zcela relativním, jehož se sice můžeme zmocnit ideologickou re-prezentací, ale jehož části vždy zůstanou "symbolickým přebytkem" (přízrakem), který nám unikne. Pro mne požitek z Dardennů znamená prožitek z proměn vlastního čtení toho, co se na plátně odehrává a z uvědomění si zaujaté pozice vykladače (občas má člověk prostě tendence zapomínat, jak moc si je jistý "správností" svého postoje). Tenhle film je naprostý unikát, alespoň pro někoho, kdo znal dosud Dardenny jen z doslechu. A navíc je to úchvatné řemeslo s tak promyšlenou stavbou, že to člověk v naprosté autenticitě skoro přehlédne (přitom to ale není konstrukt visící ve vákuu jako česká Poupata). Konec terapie. () (méně) (více)
46. MFF KV .. Scénář: Jean-Pierre Dardenne, Luc Dardenne .. Pecka. Přesně tohle nakopnutí jsem po trudném festivalovém víkendu potřeboval.. Moji první Dardenni, barevní, filmoví, svěží, skvělí. 85%. ()
Bratři Dardennovi prolomili některá svá tvůrčí tabu a začali používat umělecké prvky v jejich tvorbě dříve nemyslitelné, jako například filmovou hudbu, přesto ale zůstal zachován jejich typický rukopis - silné psychologické drama, naprosto famózní práce s herci, specificky s těmi dětskými, hlavní hrdina (samozřejmě na pomezí dětství a dospělosti) s velmi pohnutým osudem, ručně snímaná kamera, minimum stylizace, důraz na realistické ztvárnění i vyznění, velmi pozvolná dynamika, ryze komorní ladění, mezi obsazenými přirozeně nemůže chybět dvorní herec Dardennových Olivier Gourmet. Originální je na tomhle snímku ten neustálý pohyb hlavního hrdiny (zprvu běh, poté kolo), kontrastující s pozvolným plynutím filmu, jako by tím vnějším pohybem tvůrci popisovali ten vnitřní, mentální, navíc celá ta lokomoce může být zcela symbolicky vnímána coby (Sysifovská) cesta odvrženého syna za svým otcem, a samozřejmě to psychologicky fascinující rozklíčování důvodů Cyrilova chování (ještě o mnoho víc by mne zajímal jiný film rozklíčovávající motivaci chování Cyrilova biologického otce). ()
,,CHCI TÁTU!“..... /// (a něco jednoduššího bys neměl?) Příběh, za kterým je třeba vidět víc než jen děcko, jehož chování na optimismu lidem, zvažující případný pěstounství, nepřidá. Cyril se totiž chová - přirozeně. A přirozený je i prostředí z kterýho přišel. (My lidi, si totiž zvyknem na všechno...) Nepatřím k lidem, kteří tyhle ,,děti“ omlouvaj ....,,když voni to měli v životě tak těžký“ (jsem snad asociál???). Z filmovýho hlediska .... nevím....prostě příběh, kterej se může odehrát kdekoliv kolem nás (často blíž, než si myslíte), o smutnejch starostech malýho kluka, o starostech s cizím spratkem a s nadějí, že dostat pořádně za vyučenou vždycky a všem pomůže. (Opravdu tomu věříte?) /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Zejtra si domů přivedeme novýho chlapce (..ty vole, nejsem pedofil, ale PĚSTOUN!!). 2.) Mám silný sociální cítění. 3.) Thx za titule ,,tHe.b0dY“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Snímek zevrubně, ale při tom nedoslovně rozvádí kontrast čistoty a jednoznačnosti (která může mít podobu protivné umanosti) dětského světa oproti proradnosti a vykalkulované egoističnosti dospělých. navzdory potencionálně tezovitě rozloženému konceptu zpracování nesklouzává k tradičním senilním dojmologiím o dětech, ani apelativnímu didaktismu a naopak jakoby mimochodem odkrývá různé aspekty dětství. ()
Nejslabší Dardennovic zářez. Až moc šablonovité postavy, až moc viditelný tah na branku. Chybí tomu pro bratry nezbytná přirozenost. ()
(1991) Prvně jsem si nebyla úplně jistá, co se mnou vlastně film dělá, ale potom jsem si vzpomněla na mého kluka na kole a že je to vlastně založené na jeho osudu a na mém životě a najednou jsem se cítila velmi blaženě. A byla jsem velmi pyšná na moji sestru, která říkala, že by ji zajímal příběh té ženy, proč je taková, jaká je. ()
Hodně civilně natočený až k dokumentárnímu pojetí tíhnoucí snímek o citovém a hodnotovém tápání kluka, který se musí vyrovnávat s pocity osamění a zrady poté, co ho vlastní otec poslal do dětského domova a dal najevo naprostý nezájem. Není divu, že kluk šlápne vedle a zanedlouho přestoupí zákon. Po obsahové stránce je Kluk na kole věcný, přesný a důvěryhodný. Po stránce formy už tak spokojený nejsem, ale uznávám, že francouzští tvůrci nemůžou za to, že mi v jejich filmu chybí kousek Kachyňovy poetiky nebo Truffautovy citové angažovanosti. Celkový dojem: 65 %. ()
Pro mě nejlepší snímek 46. MFF KV. Brilatní studie na téma důležitosti (nejen otcovského) vzoru či osobní identifikace. Přesné, silné, nezapomenutelné. 90% ()
*** a půl. Thomas Doret i Cécile De France excelují coby dvojice rozdílných lidí, kteří si k sobě vytvoří pouto. Cyril je malý kluk, pobývající v dětském domově a veškerými silami se snažící najít svého otce, který o něj nejeví zájem. Samantha je pohledná a milá žena, která vlastní kadeřnictví. Postupně se oba spřátelí, čeká je však ještě mnoho překážek a zkoušek důvěry, než si oba budou moci dopřát štěstí. Snímek nabídne několik silných scén: Ta v autě, kdy se oba vrací od otce, který jej odmítl, či s mazaným dealerem, který se ho snaží namočit do průšvihu. Při této scéně jsem si říkala, že z toho nekouká nic dobrého. Naštěstí Kuk na kole není drsným dramatem s tragickým koncem. Jedná se spíše o nenásilně vystavěný příběh, který nejde pod povrch více, než by bylo nutné. Charaktery postav jsou jemně načrtnuty a působí tak lidsky, místo aby bylo jejich utrpení a nelehký osud zpracováno "až na dřeň." Postavy v tomto příběhu mají naději a prostor pro odpuštění. ()
To snad bylo realističtější než realita....nemám slov....sonda do duše kluka, kterého zklame jediná osoba, kterou na světě má a kdyby se "náhodou" neobjevil lidský anděl... ()
"Vidíš tu nejaké drogy?" Malému nenápadnému filmu som dal šancu hlavne kvôli sympatickej hlavnej predstaviteľke C. De France, ktorú som si obľúbil po Eastwoodovom filme Život po živote. Sledujeme príbeh ženy , ktorá sa ujme chlapca a všetkými silami sa ho snaží ochrániť pred nebezpečenstvom ulice. Najsilnejšia scéna filmu je neľahký, ale napokon úspešný pokus o útek z domu. Lekcia, ktorú napokon dostal mu však konečne otvorila oči. 70%. ()
Námětem a myšlenkou rozhodně zajímavý a skvělý film, avšak svým podáním mě příliš nezaujal, až na několik napínavějších nebo silnějších okamžiků. ()
Truffautov detský hrdina preložený do dardennovštiny. Moderná francúzska spoločnosť, prvotný signál a symbol úteku (kto by si nespomenul na Les Quatre cents coups?), rozohranie detektívnej zápletky v prvej tretine, deziluzívny prechod do trpkej reality a šikmá plocha, na spodnom okraji ktorej zíva hlboká sociálna priepasť, z ktorej niet úniku. Láskavá réžia a citlivá práca s filmovým médiom podporeným clivými symfóniami klasických majstrov hudby dali vzniknúť jednému z najkrajších filmov o tej odvrátenej strane detstva. Nemám potrebu k tomu nič viac dodávať, to už robí film sám. 90% ()
No, očakával som o poriadny kus viac. Prvá polovica snímku výborná, druhá nudná, zbytočná a naťahovaná. Ak by sa tvorcovia viac zamerali na vzťah otec-syn a menej sa púšťali do toho "chuligánčenia" s kaďejakým pouličným plevelom, možno by išla aj hvieza naviac. [MFF Cinematik 2012, PN] ()
Reklama