Režie:
François OzonKamera:
Jérôme AlmérasHudba:
Philippe RombiHrají:
Fabrice Luchini, Ernst Umhauer, Kristin Scott Thomas, Emmanuelle Seigner, Bastien Ughetto, Denis Ménochet, Diana Stewart, Mehdi Meskar, Jana Bittnerová (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Šestnáctiletý chlapec dochází do domu svého spolužáka a vše, čeho je tam svědkem, pak popisuje ve svých slohových pracích učiteli francouzštiny. Toho začne díky tomuto talentovanému žákovi vyučování zase bavit, ale vzniklá situace spustí celou řadu nekontrolovatelných událostí... (Festival francouzského filmu)
Recenze (67)
No, ten koniec tomu dal! Prirovnal by som to k situácii na párty, ked' sa snažíte zbaliť ženskú, kupujete jej drinky a na konci vám i tak nedá. Smutný koniec pre vás, ale potešenie z atmosféry ''čo ak by predsa len'' bolo. Ja naopak si dokážem predstaviť, že by to skončilo inak... ()
Povedené francouzské drama o učiteli francouzského jazyka, kterému se do jeho průměrného světa dostane kluk z evidentně rozvráceného rodinného prostředí, který umí zatraceně poutavě psát. A to i přesto, že mu je teprve 14 let. Jenže děj se pak začne rozvíjet jinak, než by běžný divák tušil a tak se na scéně začne dít řada zajímavých scén, se kterými divák třeba nebude vždy úplně souhlasit, ale i přesto ho udrží v zájmu až do samotného konce. V rámci klasického lidského příběhu a setkání dvou různých lidí tu pak vstupuje filmové finále, které je naopak nesmírně zajímavé, až snové. A osobně mě nad filmem donutilo v nadcházejících večerních chvil přemýšlet. A tak to mám rád. ()
Tak hodinu velmi vynalézavá a napínavá podívaná. Pak bych ale, coby sultán, usekl Ozonovi hlavu. ()
Tohle byla vysloveně báječná lahůdka od Ozona. Dlouho jsem se tomu snímku vyhýbala, ani sama nevím proč a jako většinou jsem nakonec byla nadšená. Tolik proměnných a tak bezvadně sladěných situací jsem dlouho neviděla. Buď bylo pokračování naprosto nesnesitelné a nebo naopak zcela reálné. Já jsem jen mlaskala slastí nad celým neobvyklým zpracováním, protože to je potom osvěžením mezi tolika filmy. Já osobně tleskám a konec byla super tečka :-) ()
„Tichý, bezproblémový. Vždycky sedí v zadní řadě. Tak jako ty. Je to nejlepší místo. Vidíš všechny a tebe nikdo.“ V podobném typu filmů většinou nacházím zalíbení. A s milým překvapením můžu konstatovat, že U nich doma není výjimkou, právě naopak. Film hned na začátku nenápadně diváka vmanipuluje do role učitele. Jeho hladovost, při které se jen marně snaží zakrývat, jak ho studentovo vyprávění nesmírně přitahuje a vzrušuje, se stává i divákovou. Ten si pak stejně jako hlavní hrdina přeje další pokračování dobrodružství mladého stalkera a vetřelce v domě, ba přímo po něm baží (s tím rozdílem, že publikum nemá tu možnost zasahovat do tvůrčího procesu talentovaného spratka). Ale přestože si tvůrci filmu s divákem nádherně hrají a manipulují, pořád mu dávají velkorysou možnost si to zároveň uvědomit a škodolibě se bavit na účet hlavního hrdiny spolu s nimi. A ačkoliv mě konec snímku v první chvíli mírně zklamal, s odstupem času se mi zamlouvá stále víc. Trošku nadhodnotím a přiklepnu filmu slabších 5*. ()
"Víš, jak se pozná dobrý konec? Čtenář si na konci řekne: 'Tohle jsem nečekal, ale nedokážu si představit, že by to skončilo jinak,' " poznamená v průběhu filmu hlavní postava. Tak tedy: Tohle jsem nečekala, ale dovedu si představit lepší konec. Počáteční nápad totiž není špatný: Učitel literatury ve své třídě zpozoruje žáka s nadáním pro smysluplné skládání slov za sebe a snaží se ho v této zálibě podpořit. Student mu na oplátku každý týden přináší novou kapitolu příběhu, jehož hlavními aktéry jsou studentův spolužák a jeho rodiče. Mladý spisovatel prochází jejich domem, odkrývá jejich soukromé životy a do nich vkládá své představy. Co je však pouze výmyslem šestnáctiletého hocha a co je skutečností? Nezašlo jeho špehování cizích lidí až moc daleko? A hlavně jakou postavu se skrz svůj příběh snaží vykreslit a ostatním odhalit? Sebe samého? Svého zamlklého spolužáka? Jeho prací posedlého otce? Jeho matku, která ho přitahuje? Nebo snad čtenáře celého příběhu? Otázky, otázky, otázky. Jednou vyřčeny, pak však bohužel zapomenuty a už nikdy nezmíněny, natož zodpovězeny. A tak podobně jako příběh talentovaného žáka připomíná i Dans la maison dílo nezkušeného spisovatele, který tak úplně neví, co chce svým příběhem vlastně říct. [Glasgow Film Festival] ()
Přiznaná stylistická cvičení, o řád záživnější než u Raymonda Queneaua nebo Itala Calvina. ale pořád stylistická cvičení. *~ ()
Příběh dělá nejen vyprávění, ale i konec. Příběh je dobrý, nejen to, je skvělý, má gradaci, dokáže nabudit, těšíte se na pokračování a jste zvědaví na vyústění. Dokážu si představit spoustu jiných konců, ale ten skutečný nebyl dech beroucí což je trochu zklamání a na kvalitě to ubírá. I tak si film zachoval svižné tempo, pohrál si s vykreslením postav, všechno působí přirozeně. Kdo se podívá, určitě neprohloupí. ()
Jeden zo snímkov, ktorý vás nezasiahne ani tak svojim obsahom (aj keď dialógovo to bolo fajn), ako skôr svojou formou. To svojské, neobvyklé spracovanie a narábanie s postavami sa sem vyslovene hodilo, k čomu samozrejme pomohli aj slušní herci. Všetko pekne obalila výborná muzika. Ja som spokojný, takto si predstavujem nadpriemernú, netypicky spracovanú drámu. 75/100 ()
Na film mě nalákal samotný obsah. Je to jeden z těch poutavých, kdy přemýšlíte, jestli to je nebo není skutečné. Jaký má Claude záměr? Jaký má záměr scénárista? Je Claude manipulátor? Nebo je profesor manipulátor? Ke konci trochu ztrácí šťávu – nebo to je moje ospalost (s filmem nijak nesouvisejkící)? Možná trochu nadhodnocuju, ale za to přemýšlení a lehké sexuální napětí. # [viděno: monitor, 5.1] # příběh **** | hudba *** | humor ** | akce - | napětí * | pustil bych si znova *** ()
Naozaj zaujímavý film založený na slovách a dialógoch. Herci veľmi presvedčiví. Ako tu už niekto spomenul, keď prižmúrim oči, pripomína mi to tak trochu ukecaného Woodyho. A zase raz výborná muzika. ()
Tenhle nevšední film mě vtáhl od prvních minut a fungoval na mě díky napínavému ději a prakticky neustále přítomnému humoru jako komedie i drama, nepostrádal v sobě také jisté mysteriózní tajemno a současně i cosi zneklidňujícího, co by mohlo spolu s tématem sledování ještě víc oddůvodnit i zařazení do thrilleru. Od režiséra Ozona jsem už pár zajímavých kousků viděl, přičemž V domě bych se určitě nebál považovat za jeden z jeho nejlepších, a Fabrice Luchiniho jsem si už oblíbil díky jiné osobité „dramatické komedii“ ze stejného období S Molièrem na kole, která tu pro mě sice zůstala nepřekonána, ale i tady jsem si mohl Luchiniho hodně užít a obdivovat jeho civilní herectví s nenucenou komikou a krásným přednesem libozvučné francouzštiny navrch. Dlouho to vypadalo z mé strany na plné hodnocení, ovšem v poslední třetině film jakoby občas začal ztrácet na šťávě. Nevadilo by mi možná ani to přesunutí do paralelní imaginární fikce, kdy divák náhle zaskočen jen tápe, co se to najednou přesně děje a u některých podivných scén tu není spočátku jasné, zda se jedná o pokračování reality nebo představy (což mi zde tím vyústěním se zamotáním hlavy divákovi trochu připomnělo některé filmy Davida Lynche... v dobrém :)). Spíše mě ono rozebírání vztahových vývojů Claudea k Esther i mladému Raphovi v tolika paralelních variacích už trochu začalo v některých scénách mírně nudit a celkově brzdit až doposud velmi dobře plynoucí tempo. Samotný závěr, zde tolik rozporuplně přijímán, mě však s nadhledem potěšil a dle mého názoru se povedl. [85%] ()
Lišák François Ozon zase všechny dostal - profesora, jeho ženu, celou Raphovu rodinu i mě... Od prvních minut zajímavý příběh zloděje životů, který krade pro inspiraci, sám vytváří zápletky a co víc, dokáže zainteresovat nové postavy, ze čtenáře vytvořit spoluautora a jeho zvědavost změnit na voyaerskou posedlost, odkrýt skryté touhy, donutit ho udělat věci dříve nemyslitelné pro pouhé pokračování příště - tak tomu já říkám tvůrčí psaní... Škoda jen lacinějších triků mezi fiktivní a skutečnou rovinou. ()
Pokud pominu úlet Sitcom, tak jde jistojistě o nejzvláštnější Ozonův snímek. Rozehrál promyšlenou hru plnou manipulace, skrytých vášní, tužeb a do jisté míry i temnosti a zvrhlosti. A kupodivu jsou hlavními postavami muži, přestože se jádro příběhu opět točí kolem ženy-žen. Spojení Ozon-Luchini bych si v budoucnu klidně zopakoval. Pro všechny, kteří milují francouzský jazyk, jsou filmy s Luchiniho účastí neskonalým zážitkem. ()
Myšlenka dobrá a docela dlouhou dobu se Ozonovi dařilo držet mě v nejistotě a kde končí pravda a začíná fantazie jsem prakticky nevěděl až do konce. Dalším plusem jsou herci v čele s představitelem učitele, který pro mě byl největší hereckou hvězdou filmu. Zpracování jako takové bohužel za námětem a castingem pokulhává a vytříbené dialogy mezi kantorem a žákem střídají často nic neříkající rozhovory stalkerových obětí. Chápu, že ty obrazy ze života rodiny měly ukázat, co je to vlastně za lidi, ale podle mě se jim to příliš nepovedlo. Někde mezi tím je osobní život učitele, který střídá slabší a silnější okamžiky.Zpracování, stejně jako konec, bych si dokázal představit jinak, ale ke konci vládla spíš spokojenost, takže 60% ()
Nevyrovnaný příběh, který nedocenil ohromné možnosti scénáře. Čekal jsem víc napětí, pompéznější hudbu a hlavně výraznější herecké obsazení. ()
Za mě originální, nikdy jsem nic takového neviděl. Rozkošná Kristin Scott s její francouzštinou! Přemýšlivé, ale za chvilku jsem se neměl čeho chytit a začalo mě to nudit. Měl jsem pocit, že to ze mě vysává život (?). ()
Pro mě zatím jeden z nejslabších Ozonových filmů. Hra s divákem je výborná, kritika l´artpourl´art zcela zřetelně bije do očí (a za to bravo!), ale přece jen dávám přednost jeho epičtějším filmům a barevnější fantazii. A škoda toho konce, ten to celé dost zazdil. ()
Extrémně chutný, sofistikovaný film srovnatelný se scenáristickými hříčkami Woody Allena nebo Charlieho Kaufmana. Jednotlivé úrovně a metaúrovně příběhu se vzájemně proplétají a ovlivňují, hrdinové se postupně začínají dusit v husté šťávě svých egoistických ambicí až nakonec dospějí do fáze, kdy jsou úplně všichni odhaleni jako krásně nechutní, poutavě trapní sobci. Poslední třetina sice trochu zbrzdila úspěšně rozjetou zápletku, ale elegantní konec to vše vrchovatě vynahradil. Mňam. ()
Zajímavý námět, děj plný zvratů…, ale proč autoři vydávají 23letého Ernsta Umhauera za 16letého studenta? ()
Reklama