Kamera:
David UngaroHudba:
Jérôme RebotierHrají:
Patrick Bruel, Valérie Benguigui, Charles Berling, Françoise Fabian, Guillaume de Tonquédec, Judith El Zein, Bernard Murat, Yaniss LespertObsahy(1)
Vincent je v najlepšom veku a očakáva narodenie prvého potomka. U svojej sestry Elizabeth a jej manžela Pierra čaká na svoju mladú manželku Annu, aby šťastnú udalosť spoločne oslávili. Všetci sú vo výbornej nálade a čakanie si krátia vyzvedaním o pocitoch nastávajúceho otca. Keď sa ho však opýtajú na meno, ktoré plánuje dať svojmu potomkovi, jeho odpoveď vyvolá sériu absolútne neočakávaných reakcií... (STV)
(více)Recenze (228)
Některé dialogy a konfrontace lepší (Adolf), některé naopak vyznívaly podivně vykonstruovaně. Jestli jsou Frantíci skutečně takoví magoři, že se dokážou skoro pozabíjet kvůli naprostým kravinám, tak to potěš koště. Vážnější partnerská témata týkající se pouze dvou osob byla naopak podivně řešena před všemi ostatními a divně napojena na předchozí rozhovory. Nevím no, mám z toho dost rozporuplné pocity, na mě to moc nezapůsobilo, ale může to být prostě tím, že podobné tipy filmů moc nemusím. 60% ()
Příjemná správně "ukecaná" komedie.. :-))) ()
Promakaná dialogovka o tom, jak se večírek po nevinném žertu průběžně stává noční můrou všech zúčastněných. A to si vlastně jenom povídají. Je to vtipné, kruté, dojemné i chytré. ()
Francúzi sa nechali strhnúť prílivom komorných intimissimo výbušných konverzačných filmov. Bohužiaľ, je to predvídateľne umelé, nereálne, vyplnené stereotypnými vzťahovými cliché a pre mňa po väčšinu času absolútne nezaujímavé a nevtipné (čo je škoda, lebo názvu zodpovedajúco štylizované úvodné titulky, asociatívna montáž s využitím historicko-kultúrnej skratky a poetický úvod sú jednoducho magnifique!) - a len tých pár funkčných momentov celok nezachráni. Uvedomelé sebavedomé referencie spoločenského a umeleckého sveta zaváňajú snobizmom a šuštia papierom. Dokonca by som tentoraz prijal verziu s dabingom - naspeedovaný dialekt juhofrancúzskych departmentov napomáha dotvoreniu predpovedateľného chaosu, ale práve z dôvodu ťažkého zachytávania a selekcie kľúčových informácií som ho nemal rád na hodinách francúzštiny, a čítať titulky k nemu je priam nadľudská úloha. Aby som však nebol len negatívny, postava Clauda ma celkom bavila (poznámky ohľadom homosexuality na jeho adresu a otravné momenty z toho vyplývajúce už tak nie, i keď sú tu, žiaľ neveľmi vydarené, pokusy o porušenie klasickej stereotypizácie) a hudba bola skvelá. I tak som sa musel silne presviedčať, aby som to dopozeral do konca. Radšej by som zašiel na divadelnú hru, alebo si doplnil Polanskiho. 40% ()
Výborná konverzačka, aj keď to bolo v podstate o ničom a dej sa odohrával iba v jednej miestnosti. Treba uznať, že sa tu veľmi slušne podarilo poodhaliť minulosť všetkých zúčastnených, a to iba na základe dialógov medzi postavami. Tiež ma zaujala jedna myšlienka - tá s tými hitlerovskými fúzami. No... podľa môjho názoru máme my chlapi neskutočné šťastie, že Hitler nosil taký charakteristický pristrihnutý fúz (v tých časoch pomerne populárne). Predstavte si, že by nosil normálny, alebo by si pestoval bradu. To by sme potom museli byť povinne oholení a po Hipsteroch by sa samozrejme tiež zem zľahla. Zaujímavé ako sa niečo také bezvýznamné ako je strih fúzov, môže stať symbolom niečoho "prísne zakázaného". Samozrejme, určite by sa našli prípady kde niečo podobné platí aj naopak, alebo len v pozitívnej rovine. Slušný nadpriemer. 80/100 ()
Tvůrci si evidentně nebyli jistí, zda chtějí natočit konverzační komedii, nebo drama plné upřímných výpovědí členů jedné rodiny. A tak natočili dva v jednom. Film se s neskutečnou noblesou přelévá z velmi vtipné komedie do studeného dramatu a zanechává diváka v němém úžasu, že něco takového je možné spáchat s takovou lehkostí. Dlouhou dobu jsem si přála mít staršího bráchu. Přála bych si to ráda dále, ale již tomu pomalu přestávám věřit, že se mi podaří si ho pořídit. Když jsem viděla Patricka Bruela jako Vincenta, moje touha po starším bráchovi se značně zintezivnila. ()
Takto sa po čase stretne rodinka za spoločným stolom. Hádajte, čo bude nasledovať. Presne tak, začne sa to hádkou ohľadom mena, ktorá sa stane rozbuškou pre všemožné výčitky a prekvapivé (čiže nepravdepodobné) tajomstvá. Že dôjde aj na násilie, to pochopí každý, kto podobnú konverzačku niekedy videl. Ja bohužiaľ nechápem, o čom sa títo ľudia 20 rokov rozprávali, keď všetko vypláva na povrch počas jedného večera. Ale to je syndróm každého podobne koncipovaného filmu. Inak to ale funguje, nárast napätia medzi postavami udržuje v napätí aj diváka. V porovnaní s ďalšími dvoma francúzskymi konverzačkami, ktoré som posledný rok videl, je Meno najzábavnejšie, takže zaokrúhľujem hore. ()
Všichni mají své problémy... ()
Poměrně vtipná snobská večeře, která se postupně zvrtne v něco mnohem horšího. Hrdinům postupně roste adrenalin v krvi, ze skříní vylézají kostlivci a na povrch vyplouvají nejrůznější šílená tajemství. Postupně každý každému vyčte vše do posledního puntíku. Vzhledem k tomu, že role jsou napsány a zahrány moc pěkně, jsem se bavil takřka královsky. Dialogy jsou napsány výborně. Jsou vtipné a na patřičně snobské úrovni. Člověk by skoro ani nevěřil, jakou sérii událostí dokáže spustit nevinný žertík s výběrem jména pro svoje dítě, kdyby to několikrát v životě skutečně nezažil...Podobný žánr vyloženě nevyhledávám, ale tohle mi sedlo. ()
Nejsem příznivec konverzačních filmů, ale tahle jednohubka z Francie mi celkem sedla. Našli se tu i velice vtipné momenty. ()
Film, ktorý ma príliš nezaujal. Málo nosný príbeh, divadelné stvárnenie, vtipy, na ktorých som sa ledva pousmial a záplava dialogov, ktoré ma vo forme titulkov unavili až na pokraj usínania. Tri hviezdičky sú z presvedčenia, že časť divákov môže byť s filmom výrazne spokojnejšia, než som bol ja. ()
Fantastická francúzska lahôdka ... ani na chvíľu nebola nuda a herci hrali výborne. ()
Kto videl Úplných cudzincov alebo Carnage tak toto je presne niečo medzitým. Presne ten istý žáner dialógovky, ktorý má dve základné témy. Ako sa z blbosti alebo žartu stane veľký problém a myšlienku, že proste všetci máme svoje tajomstvá. 15 minútový rozbeh bol trochu nadmieru, ale potom sa to skvele rozbehne. Takýto scenár si zaslúži potlesk. ()
Tuším, že určitá inspirace se mohla zrodit u filmu Bůh masakru. Film je typickou francouzskou komedií, klasikou svého druhu, kdy se skrze charaktery lidí prostřednictvím návštěvy přátel dostáváme do jádra lidí, mrštné dialogy víří vzduchem a napětí střídá zábavu a zábava smutek. Emoce na houpačce. Bravo. ()
Přátelství, to je někdy víc než pastelka. Tak takhle měl vypadat vydařený Bůh masakru? Neskutečně povedené. Zakladní nástřel s pár charaktery v jedné místnosti je sice stále používanější, nicméně došroubovat matku, až už s ní nejde hnout, nezvládá moc scénáristů. A když to přeci jen upoceně dotáhnou, pomrví jim to herci. A hle....tady to fungovalo. ()
Ve snaze vidět další Naprosté cizince jsem sáhl po starším tématu. Jenomže vtip se jménem vydrží ve scénáři sotva do třetiny a pak už je to spíš hádání se vedoucí k pár překvapivým odhalením. Herecky skvělé, ale tyhle divadelní hry musí být buď perfektní, nebo nestojí za nic. Tady max 3,5 * ()
Slušně napsaná i zahraná konverzačka, která by se více vyjímala na prknech divadla než v televizní obrazovce. Rozhodně nečekejte novou, "Vriginii Woolfovou" protože zde je nejzásadnější téma, jméno nenarozeného dítěte. ()
Vynikající film, nádherný scénář, krásné herecké výkony a přitom celé jedna velká sranda! :-) Pecka! ()
V zabydlené, typicky francouzské klícce se schyluje k společenské večeři, které předchází intro, jež si nezadá s otravností cedulky rubové strany trička na holých zádech. Poměrně snesitelněji se začne jevit předkrmová konverzace, kterou si však nelze příliš užít pro kostrbaté podání přátelských a rodinných vazeb, díky kterému hrozí únik dalších informací a až s hlavním chodem a duchem Hitlera, který je natolik živý, aby zde stále působil a byl příčinou malých válek, přichází divácky nejzajímavější hlavní bitva, kde se dosud nevyřčená smýšlení o druhých proderou na povrch a stanou se vařící polévkou, chrstnutou do tváře spolustolovníků. Avšak ani drsnou upřímností, ani konejšivým koncem nebylo zabráněno pocitu prázdně znějících deklamací, budících představu vztahů jen naoko, a proto se i přes občasnou zábavnost nepovedlo konverzační ťafky dobře prodat. P.S. Proč je slovo bordel považováno za neslušné, když je ve Francii zcela legální? :-) ()
K tomu není ani potřeba nic dodávat. Smršť dialogů, která nejdříve pobaví, se postupně přesune k tak upřímným prohlášením, až to zabolí. Určitě pochopím výtky, že se jedná spíš o kvalitní dramatický kroužek, než o film, ale já na tohle nehledím. Podle mě to bylo úžasný. Doufám, že se jednoho dne dočkám českého dabingu, abych to mohl pustit i rodině. Přece jenom ta francouzština je trochu ujetá. ()
Reklama