Režie:
Pablo BergerScénář:
Pablo BergerKamera:
Kiko de la RicaHudba:
Alfonso de VilallongaHrají:
Maribel Verdú, Daniel Giménez Cacho, Ángela Molina, Macarena García, Pere Ponce, Pere Vall, Inma Cuesta, Ramón Barea, Carlos Lasarte, Jinson Añazco (více)Obsahy(1)
Příběh je rozehrán v roce 1910, kdy je slavný matador Antonio Villalta těžce paralyzován po srážce s býkem. Jeho těhotná manželka, která tragédii sledovala, vzápětí zemře při porodu malé Carmen. Léta běží – k bezmocnému, leč stále bohatému muži se jako pijavice přisaje zlotřilá pečovatelka Encarna a stane se jeho novou manželkou. Carmen je vychovávána babičkou, ale po její smrti se musí vrátit k otci a maceše, která ji nejprve odsoudí k životu ve sklepení a po několika dalších dějových kotrmelcích i k smrti. Děvče však přežije (byť se ztrátou paměti) a je v divočině zachráněno partičkou trpaslíků, shodou okolností též zápasníků s býky. Pod jménem Sněhurka se v aréně sama proslaví, leč zákeřná macecha ještě neřekla poslední slovo. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (74)
Brilantní kamera, úžasná práce se světlem, lyrické výrazy ve tvářích. Vše potřebné k udržení divácké pozornosti, kterou nemůže upoutat mluvené slovo. ()
Třetí WTF filmová Sněhurka s rokem vzniku 2012 (první, druhá). Tahle se odehrává v první čtvrtině 20. století ve španělské Seville v prostředí býčích zápasů a jméno její hlavní hrdinky je Carmen. Film je navíc černobílý a němý, přičemž je určitě náhoda, že vznikl zhruba rok po tom, co se začalo oscarové tažení taktéž němého The Artist. Nevím, kdo dostal ten super nápad tohle natočit, ale docela dost lidí na to asi uslyší a stráví s touto jihoevropskou retro Sněhurkou příjemné chvíle (18 nominací na cenu Goya). Budiž jim to přáno, já si pro další oslavu španělské filmové produkce musím počkat na nějaký ten pěkný atmosférický thriller nebo horor. ()
No po tolilka pozornosti co se tomuhle filmu dostalo ve své domovině jsem byl na tuto verzi Sněhurky více než zvědavej. Němá sněhurka co rajtuje v aréně s bejkama, macecha co provazuje sado maso hrátky a to vše v černobílým přelivu, hm to se fakt nedalo ignorovat. Ano hercům se sice vzal hlas, ale muzika vynahrazovala veškére nálady a umě navozovala dramatickou nebo odlehčující atmosféru, na můj vkus možná až příliš. Herci co si musí vystačit s pohledy a mimikou těla maj roli bez hlasu přece jen stíženou a nějaké to umění ze sebe prostě vytlačit musí. To se nejvíc povedlo Maribel Verdú, protože ta tu svini zahrála tak přesvědčivě až jsem se divil, že není českej poslanec. Příběh nenudí a variace sněhurky je to skutečně pojata velmi originálně a chce říci moderně, jenže celý příběh je prostě oda na evropskou němotu, takže spíš zůstanu u té originality. Místy mě přišlo že film ztrací dech, jindy působil trošku zkratkovitě, ale co oceňuju uplně max je konec s tím si tvůrci fakt pohráli a líbilo se mě jak najendou kino totálně ztichlo a čekalo na ten poslední záběr, protože se fakt nedal odhandout a nakonec byl nejkrásnější možný. V podstatě poslední filmový políčko rozhodlo o čtvrtý hvězdě, nádhera. ()
,,ZÁZRAK NEBO PROKLETÍ?“...... /// Němá tragédie rochnící si v národní zábavě, do který zaobalila osud holky, co kousla do votrávenýho jablka. Oproti Umělcovi spíš jen hříčka točená srdcem a mít tak hoďku dvacet, možná by ji oslavovalo i neArtový publikum. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Mám rád, když parchanti žijící u macechy trpí. 2.) Su hluchoněmej (ale ne blbej - číst umím!) 3.) Thx za titule ,,reqiuem“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE * NAPĚTÍ * ()
(1001) Mé srdce se pohnulo. ♥♥♥ Je to tak povznášející jakož i depresivní, že se ihned zařazuje na seznam ultimátních pohádek do čela s Kachyňovou Malou mořskou vílou. Velká radost z aktualizace a práce s mýtickými motivy a následné spiklenecké pousmání za zvládnuté využití formy němého filmu. Viděla jsem Maribel Verdú zatím jenom ve třech filmech, ale v každém hraje úplně jinou ženu tak přesvědčivě, že mám problém si uvědomit, že je to pořád "pouze" ona. Stejně tak ráda vidím film s tolika druhy ženských postav vykreslených skrze přesné a citlivé detaily. Čestnou zmínkou bych ještě obdařila zobrazení vztahu dcery s otcem. A celkově platí, že přes počáteční nedůvěru/nevědomost jsem se už v prvních minutách dostala k oněmění a bezpodmínečnému obdivu, které mi vydržely až do konce. (Viz první věta komentáře.) ()
Po vizuální a technické stránce nemám nejmenších výtek, obzvláště krásná hudba byla naprosto perfektní a výborně pracovala s diváckými emocemi (tedy alespoň s těmi mými ano). A ani s příběhem na tom Sněhurka nebyla vůbec špatně, dokonce mě překvapilo, že až na pár scén působil film velmi realisticky. Pořád jsem čekal něco nadpřirozeného, avšak to si nechali tvůrci až na úplný závěr (takřka doslova). A kvituju odvážný a překvapivý konec (s vygradovaným emocionálním maximem), na který by si hollywoodští tvůrci těžko troufli (i když ta slza…já vám nevím, mně prostě nesedla, ale to byl vlastně jediný fantasy prvek v celém filmu). Celkově slušné 4*. ()
Dostal mě hned úvod filmu a to téměř okamžitě. V doprovodu hudby jsem byla svědkem strojení torera do bělostného, vyšívaného obleku na míru, který se pak s malou modlitbou vydal do arény v Sevilla bojovat se šesti býky. Vychutnávala jsem si detailní záběr na zpěněného sudokopytníka, jeho pohled a na torerův tak typický hrdý postoj, Olé! Tento příběh jako takový se tomu pohádkovému v něčem samozřejmě podobá, je vážně fajn, že se ve filmu vůbec nemluví ... člověk je zajat dějem doprovázeným pouze hudbou, španělskou a já to všechno vnímala jako celek a opravdu nesmírně jsem si to užívala...tohle já vážně můžu! Božská Maribel ztvárnila zápornou roli zákeřné, sadomasochistické bestie - macechy dokonale, jsem z ní unešená. Závěr byl pro mě krapet bizarní co se týče buzení, kdy tomu předcházel "potlesk pro Modrý koláček" skoro jsem se pak zděsila nad tím, že mi to snad pokazí celý zážitek z filmu, ale nakonec jsem se rozhodla pro plný počet. ()
Z "Umělce" mi zůstala jedna scéna, ve "Sněhurce" bych se bez jedné scény obešel. Mnohem víc než jen nějaké retro pomrkávání, úžasný obraz a čisté emoce. ()
Formálne je to nádherné, ale stojím na strane býkov, takže kompromisných 60%. ()
V býčích zápasech fandím zásadně bejkům, takže jsem opravdu viděla trochu jiný příběh a nesnášela všechny lidské postavy včetně Sněhurky. Líbily se mi ty trefné vniky reality a banality na místa, kam v klasickém pohádkovém syžetu patří typicky pohádkové motivy. Nemyslím jen dominu místo zlé královny, ale taky třeba bulvární tisk místo kouzelného zrcadla. O tom, proč a jak to bylo němé, se mi moc přemýšlet nechce, ale jsem za to ráda. Obraz, pohyb a hudba stačily vrchovatě. ()
Příjemné zakončení příjemného víkendu. Smíchat Sněhurku, býčí zápasy, trpajzlíky a flamenco do jednoho hrnce sice připomíná nápady FAMU (haha), ovšem vylezla z toho pochoutka, kterou bych vyblízal až do dna. Obzvlášť, kdyby na tom dně ležela Macarena. (Litoměřice 2013, 14/14) ()
Mám v tom bordel. Zo začiatku a pomerne dlho som mal pocit, že je to Popoluška (vdovec, macocha, upratovanie), potom sa zjavili trpaslíci a bolo to chvíľu jasné, aby sa z toho nakoniec vyklula Šípková ruženka. Ale toto je môj problém, predlohy si nepamätám a zopakujem si ich až pri čítaní malým carpantom pred spánkom. K tomuto filmu som pristupoval ako k filmu z roku 1925, čo asi aj tvorci chceli, takže nemá zmysel mu vyčítať čiernobiele charaktery a jednoduché emócie. Treba byť proste naladený na to, že pozeráte starý nemý film a ako na vás bude pôsobiť. Snehulienka našťastie skvele gradovala a na konci vyvolala silnejšie emócie a otáznik. ()
Film poznamenaný cimrmanovským syndromem - Pablo Berger jej pečlivě připravoval dlouhých 8 let, když ho na cílové rovince předběhl jakýsi floutek jménem Michael Hazanavicius a urval pro sebe prvenství a vavříny. Jeho The Artist byl sice první, ale vzhledem k rafinovanosti odkazů na němou éru můžeme tohoto loňského vítěze Oscarů přirovnat k prvnímu stupni základní školy, zatímco Bergerova Sněhurka je univerzitou. Bergerův snímek je dokonale propracovanou poctou (především evropským) nemým filmům 20. let, která kouzlí a boduje každým střihem, každou kompozicí, každým hudebním motivem, každou narážkou, každou postavou, každou scénou. I přes tuto formální dokonalost a nebývalou grácii v citování slavných filmových vzorů je Sněhurka: Jiný příběh především svižně fungujícím filmem, který vás zavalí napětím, citem, vášní a na konci i smutkem (poslední scéna patři mezi nejsilnější a nejsmutnější závěrečné scény za dlouhá léta). V době stále tupějšího mainstreamu, stále vybrakovanějších žánrovek, proudu průměrných filmů z celého světa širšího než Amazonka a nánosů pseudoartových uměleckých výpovědí působí Sněhurka: Jiný příběh jako zjevení. Museli jsme se prostě vrátit ke kořenům, kdy film ještě nebyl mrtvý... ()
Škoda toho pomalejšího rozjezdu - jinak by mě tahle variace na Sněhurku dostala už od začátku. Macarena García výborně ztvárnila Carmen (Sněhurku) a Maribel Verdú Encarnu (zlou královnu), všechno je to černobílé, němé, trpaslíků je šest a kohout Pepé je borec! ()
Ačkoli si místní distributoři potrpí na pitomé podtituly, nenechte se zmást. Celý film je postaven na tom, že vypráví známý Sněhurčin příběh, jen kulisy se změnily. K melodramatické pohádce režisér zvolil vizáž kopírující styl němých filmů. Jenže koukat hodinu a tři čtvrtě na černobílou němou pohádku s mezititulky mě prostě nevydrželo bavit. Takže film sám skončil tam, co jeho hrdinka, a stal se pouhou kuriozitou. ()
Sněhurčina macecha dominou s bičíkem a trpaslíci liliputánskými toreadory ochotnými zpeněžit i oživování ve skleněné rakvi? Inu, Sněhurce Pablo Bergera je možné odpustit mnohé. Nemusela jít snad celou cestou známého příběhu, je ale důkazem, že kvalitní zpracování nepotřebuje barvu ani slova. Recyklát mnohonásobně omleté story, na rozdíl od Bídníků z něj ale nebolí hlava. kult pro Cinema Mundi, 2013. ()
Sněhurka tak trochu jinak (velmi překvapivé, když se podíváte na název). Krom "němosti a nebarevnosti" je místo sněhurky "toreádorka", místo zlé čarodějnice domina s bičíkem, místo sedmi trpaslíků je trpaslíků jen šest a princ pořád nikde... Když k tomu přidáte některé křesťanské symboly a úžasnou hudbu a kameru, vznikne sice tak trochu jiný, ale přesto dostatečně silný příběh pro dospělé, stejně jako je Sněhurka sama o sobě silná pro děti... ()
Mám dojem, že už jsem viděla všechny verze Sněhurek. Ale pozor, tuhle natočili Španělé a je to opravdu jiný příběh.. protože Španělé točí věci jinak. Už ze začátku mě zaujala černobílá forma a nepřílišná ukecanost, díky čemuž vynikla již tak výrazná hudba a herci vskutku museli hrát. A taky hráli, zaplaťpánbůh... Ději smutného osudu malé Carmen jsem propadla téměř ihned, ale vrchol přišel v aréně v Seville (a to býčí zápasy opravdu nemusím), kde se Sněhurka rozpomíná na své dětství. To je pro mě nejkrásnější moment filmu a nic, ani závěr, ho nemůže přebít. Pro mě (a za mě) za čistých 5*. ()
(Lumiere - 06. 10. 2013) ()
Zasadiť legendárny príbeh do prostredia zápasníkov s býkmi, nebola z môjho pohľadu najšťastnejšia voľba. Záverečný skok do cirkusu naznačuje, že cirkusanti by boli asi lepší prípad. Rovnako vadí to celkové ´´presvetlenie´´ filmu, žiadna magickosť, žiadna z príbehu vyplívajúca ponurosť. Proste nekonečné španielské slnko. A aj keď sa tu možno niekto inšpiroval oscarovým THE ARTIST, jeho kúzlo zvoleným formátom ( nemý, čiernobiely ), nedosiahol ani zďaleka a ja osobne, ako fanda nemého obdobia, nemôžem tým pádom chváliť. ()
Reklama