Režie:
Rufus NorrisScénář:
Mark O'RoweKamera:
Rob HardyHrají:
Tim Roth, Eloise Laurence, Cillian Murphy, Bill Milner, Denis Lawson, Rory Kinnear, Robert Emms, Lino Facioli, Zana Marjanovic, Nell Tiger Free, Paul Thornley (více)VOD (2)
Obsahy(2)
Skunk je 11 let, je diabetička a je dost cool. Letní prázdniny právě začaly a její dny jsou plné bezstarostných nadějí. Pak ale pan Oswald, hnusný chlápek, který žije přes ulici, zbije Ricka, milého, ale labilního kluka odvedle, a Skunk začne ztrácet svou nevinnost takovou rychlostí a takovým způsobem, že se jí to vymyká z rukou. Její domov, její okolí i její škola se stávají místy zrady, kde se šťastné jistoty dětství začnou ztrácet před pochybnostmi plnými strachu, a složitý, rozbitý svět naplňuje její budoucnost. Skunk hledá záchranu na tom posledním místě, které jí zbývá a kde ví, že ji může najít – v nevysloveném přátelství s milým, zraněným Rickem – a upadne do zmatku, který jí nečekaně a vesele znovu nabídne možnost volby. Možnost volby zůstat na místě, které jí nikdy nepatřilo, anebo ho navždy opustit – žít, nebo zemřít. (AČFK)
(více)Recenze (189)
Úvod snímku bol pre mňa miernym utrpením, najmä kvôli rozháranosti jednotlivých situácií. Ako keby autor nevedel, čo chce tým príbehom povedať a kam sa dopracovať. Postupom času ma však dejová linka predsa len stiahla a bola radosť pozerať na jednotlivé osudy malej Skunk ako i jej susedov. Stred bol z tohto pohľadu vynikajúci. Záver mi však prišiel pomerne nejednoznačný, akoby nedotiahnutý a uviaznutý kdesi na polceste. Na slabší nadpriemer to ale stačí. 70/100 ()
Jedno z nejlepších nových dramat, jež jsem letos viděl. Líbí se mi, jak tím koncentrovaným závalem deprese čas od času probleskl paprsek světla, naděje, dobré nálady. ()
Z počáteční bezstarostné nudy se to po půli přepne do "všichni jsou v prdeli módu," což chvílemi působí docela vykalkulovaně, (záchranka a policajti byli v těch třech domech snad častěji než v osmi sériích Zoufalejch Manželek) ale když přituhuje, tak si to pozornost umí udržet. Hlavní hrdinka mi bohužel nebyla moc sympatická. Civilní Tim Roth byl dobrej. ()
Cena pro nejlepší film na British Independent Awards (v konkurenci třeba Berberian Sound Studio a velmi očekávaných Sightseers) a další nominace pro nejlepšího režisérského debutanta vzbudily samozřejmě mojí pozornost. Snímek, kde se proplétají osudy 3 rodin v jedné slepé ulici může vzdáleně připomenout Americkou krásu. Ale díky střídání nálad, používáním drobných časových přesmyček a soundtracku Damona Albarna z Blur se vytvořila podívaná, která působí svérázným dojmem a je potřeba se trochu vyladit. Škoda motivů, které se nechaly vyznít do ztracena (Cillian Murphy), ale stejně - posledních 15 minut nebudete dýchat. A Eloise Laurence je naprostý zlatíčko, možná nejlepší debutantka od Katie Jarvis ve Fish Tank. ()
,,NENÍ TO DIVNÉ, JAK MOHOU BÝT VĚCI TAK MATOUCÍ? TAK NEJASNÉ? KDYŽ MÁŠ TROCHU ČASU, ODSTUPU, PERSPEKTIVY, VĚCI SE TAK PŘIZPŮSOBÍ TOMU CO CHCEŠ“...... /// Tři rodiny, který nám postupně odhalej – všechno? No skoro. Sociální drama, festivalovej film, kterej nenudí, má blízko ke smrti, ale dramaticky strhne až v závěru. Murphy i Roth potěší, ale že bych to musel vidět dvakrát… /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Chcu poznat místo, na který jezdí v Británii záchranka nejčastěji (nemyslím garáže vole…). 2.) Zjistím, jestli mám bejt rád, když naproti bydlí retard. 3.) Thx za titule ,,Tammi66“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ ** ()
Čekala jsem typickou festivalovou sračku, která se ze všech sil pokouší o šokantnost a používá k tomu témata, terče a prostředky, které byly šokující naposled někdy v druhé polovině devatenáctého století (možná), a dostala jsem o řád lepší Juno. Asi se v budoucnu přece jen přenesu přes riziko, že na mě z žánru sociálního realismu vykoukne něco podobného Fish Tanku, a zase se k jeho sledování opatrně vrátím. ()
Mám ráda nezávislé filmy, tak jsem si s nadšením pustila Broken a opravdu prvních deset minut bylo velmi slibných, ale tím to také skončilo. Příliš mnoho osob a ani jedna nebyla uceleněji vykreslená a časové přesmyčky k lepšímu dojmu rozhodně nepomohly, ale naopak ještě víc přitížily k mému ambivalentnímu pocitu z celého filmu. Závěr už neměl vůbec co do činění s reálností a celková roztříštěnost celého příběhu mě tudíž i emocionálně úplně minula. Velká škoda, ale výš já dneska nepůjdu. ()
Jsem zmatená. Ne že bych si nedokázala užít mix žánrů, ale to je v případě, když je cílený a vytěžený. Tady mě s největší pravděpodobností nejvíc mate označení drama, sociální drama. Protože mám dojem, že film je ultimátně o něčem trochu jiném a rozhodně je vyprávěn úplně jinými prostředky, než jaké by byly typické pro "sociální drama". Například scéna, kdy Rickovi rodiče stojí v obývacím pokoji a diskutují nad šišatým nápisem na dortu, má mnohem blíž k jakémusi surrealistickému existencialismu. Ale oproti tomu tři vlčí sestry a falešná obviňování ze znásilnění jsou motiv typický právě pro sociální sondy. Sekvence otravování tatíčka kvůli telefonu je zase přímočará jako v nějaké slapstick komedii. Nejistou ruku při utváření výrazu celého filmu lze asi přičíst tomu, že se jedná o režisérský debut. Scenárista úplný začátečník není a vypadá to, že si na tomhle materiálu oproti přesně zaškatulkovatelným předchozím počinům zkoušel magičtější a rozvolněnější druh příběhu (ale neznám knižní předlohu, takže víc to rozebrat nemůžu, i když porovnání kniha - literární scénář - film by bylo asi hodně zajímavé). Zpracování mi přijde neukočírované třeba proto, že je poznamenané aktuálně módní hipsterskou estetikou, která mi přijde mírně samoúčelná a v závěru vlastně i docela otravná. Potenciál herců mi přijde nevyužitý. Třeba to, že Tima Rotha za celou dobu neuvidíme jinak než v obleku. A to se film celou dobu odehrává "u něj doma", jenom asi v jedné nebo dvou krátkých scénách jakože "pracuje", takže by byl formální oděv na místě. Vytváří to dojem nedotaženosti, film si bere za své velkou řadu témat a motivů, ale v detailech/hloubce ponoru selhává. To se záběry postav na estetickém vrakovišti nebo v zasklené mlze nahradit nedá. ()
Nebudu spekulovat nad tím, na kolik Rozbitý svět vybočuje z představ o podobě sociálního dramatu a kolika prvky ho překračuje. Spíš napíšu, že tohle drama z městské periferie mě emočně zasáhlo do černého. Těm postavám jsem jejich konflikty, motivace a krize věřil a herci mě bez výjimky přesvědčili o svých vysokých kvalitách. Eloise Laurence je talent, který by bylo velká škoda nevyužít, doufám, že ji ještě v pár snímcích uvidím i v dospělém věku. S označením melodramatu bych nesouhlasil, tohle nejsou lacině ždímané emoce, Rufus Norris mě svou nápaditou režií, kdy chytře využívá flashbacky a dávkuje informace, přesvědčil o tom, že stojí za to sledovat jeho další tvorbu. Celkový dojem: 90 %. ()
Nesnadné dětství sympaťačky Skunk. Zpočátku hořké i úsměvné zároveň, ale s ubíhajícím časem čím dál víc smutnější a depresivnější. Krom představitelky hlavní postavy mě potěšili i Roth a Murphy v dobře zahraných rolích. Ale hlavně film může sázet na pečlivě vystavěný příběh a výbornou práci s divákovými emocemi. Celkově to vidím na silné 4*. ()
If there's something strange in you neighborhood. Who you gonna call? Call Rufus! Dlouho jsem neměl jasno, jestli mě filmový debutant Norris svými flashbacky, flashforwardy a prolínáním obrazů a zvuků zaujmul, anebo otrávil. Rozhodly poslední minuty, protože pokud máte v sobě alespoň kousek životních zkušeností Archieho, nemohly vás nechat chladným. Jestli má být dětství plnohodnotné, nenechte ho spěchat za dospělostí.. ()
|| Scenár: Mark O'Rowe | Hudba: Electric Wave Bureau | Distribúcia: Wild Bunch | Ocenenia: British Independent FA - Najlepší film, VR Rory Kinnear. Spolu: 9 výhier a 16 nominácií || Ťažké, nekompromisné drama, zobrazujúca tvrdú realitu o tom, že i v normálne vyzerajúcom prostredí, za dverami príjemných domčekov môže prebiehať psychologicko-fyzické peklo. Skvelý herci, nevšedný materiál. Až sa to ťažko pozerá - preto nie za 5... 80% | FullHD, THX, EN DTS | ()
O'Roweův rukopis. Uff. Ačkoli psal scénář na motivy cizí knihy, ta silná přetahovaná nimbu a vezdejšnosti o lidskou duši a její úkol v závěru filmu je tak jasně jeho, tak zřetelně upomíná na onen klíčový moment z Termina, kdy postava umírá a loučí se s jednou vzpomínkou po druhé, aby se s tou poslední její hasnoucí vědomí znovu narodilo na vezdejší svět a její poslední výkřik Mami! se stal prvním výkřikem novorozeněte, neartikulovaným, plným předvědomí, povědomí, odmítnutí, vzdoru v předtuše poznané hrůzy, neúměrné těžkosti a zároveň - přestoproto - touhy. Mami! - A tady: Tati! *** A ne, výjimečně jsem nic neprozradila. Ten film je nádherný. A jestli si chcete dopřát ještě stokrát silnější katarzi, vyrazte do Divadla v Celetné na O'Roweho Termina, dokud tu neuvěřitelnou hru ještě hrají. *~ ()
Podvědomě jsem tak nějak vytušila, že se mi to líbit nebude. Ale první minuty příjemně překvapily. To počáteční napadení je také jediná zajímavá věc na celém tomhle filmu. Ač se snažím jak se snažím, zamilovat si tahle britská sociální dramata se mi nedaří. Přitom v sobě mají něco mnohem lákavějšího, než jsou americké filmy. A bývají realističtější, syrovější.. ale především nudnější,jednoduše z nich nikdy nemám stoprocentní dojem. Broken má zase příliš postav, což je škoda, protože nejsou nijak rozvedené,jak už tu padlo. A protože se Broken věnuje tolika lidem, příběhy do sebe pak nezapadají a celé je to jednoduše o ničem. ()
Velice srdceryvná prohlídka jednou anglickou čtvrtí, ve které na sebe lidi snad problémy přitahují. Broken je takový malý snímek, který po tažení na festivalových kláních lehce zapadne, ovšem byla by to rozhodně škoda. Fascinuje mě, jak citlivě dokázal zcela neznámý Rufus Norris s grácií sobě vlastní (fantastické přelety kamerou) natočit nevyumělkované dílo, které zkrátka empatického člověka zasáhne, aniž by k tomu potřebovalo osvědčené prvky červené knihovny. Ani náhodou, Tim Roth a Eloise Laurence vás dokáží přesvědčit o tom, že i během chvíle se vám může rozbít celý svět...90% ()
Tři sousedovic potvory a jejich agresivní otec/vdovec, postarší pár a jejich duševně labilní dospělý synek a konečně právník Tim Roth a jeho dvě dospívající děti. Jelikož jej opustila manželka, na děti mu dohlíží vychovatelka Zana Marjanovic. Zhruba tak vypadá jedna britská slepá ulička, na jejímž konci stojí tři domy. Každá rodina do (festivalového) příběhu něco přinese, vnímáme vyrovnávání se se ztrátou někoho blízkého, se strachem z neznámého, s vážnou nemocí, s prvními láskami, s dospíváním. Místy těžké minimalistické drama, vždy ale s nějakým příslibem naděje tam někde vzadu. Výsledek nabízí sympatické postavy, zajímavé charaktery, poutavé všední situace. V čele toho všeho je náctiletá Eloise Laurence, vskutku výborná debutantka. Těch pochval je ale víc, třeba směrem k nepředvídatelnosti děje i k tomu, že nikdy nesklouzneme kamsi až k výraznějšímu kalkulu. ()
Úderné a nabité emocemi, mnohem více než Hon nebo Lepší svět. ()
Zpočátku se dostavovalo spíše zklamání a jen velmi těžko jsem chápal že tohle byl nejlepší britský film roku 2012. S blížícím se koncem se ovšem dostavilo solidní vygradování a všechny dějové linie se dokonale protnou. Postavy již nejsou zcela černobílé a jejich chování se dá vcelku snadno pochopit. Je to prostě taková člověčinka, která je prosáklá tvrdou realitou. ()
Pro Rufuse Norrise se jednalo o filmařský debut, po divadelní režii, a přišlo mi, že si nové vymoženosti velmi užíval. Spousta detailů, flash-backy, flash-forwardy, zajímavé přechody mezi scénami, kdy vidíme nový záběr, ale ještě doznívá zvuk z předešlého... Herci výborní asi bez výjimky - přesný Tim Roth, okouzlující Eloise Laurence. ()
Úprimne, bál som sa toho, ako Norris uchopí túto tému bez nadbytočného sentimentu. Našťastie sa dostatočne vyhral s filmom ako jednoliatym celkom - tak žánrovo aj čo do motívov pestrú a zaujímavú vec som už dlhšie nevidel. Norris systematicky pristupuje k jednotlivým problémom (problémové rodičovstvo, nedostatok starostlivosti, šikana, cukrovka, detské klamstvá, osočovanie, susedská nevraživosť, formovanie jedinca okolím, sklony k násiliu, partnerstvo či pohlavný styk medzi teenagermi) a spája ich do výsledného filmu, v ktorom pomedzi temnotu šedivej reality miestami striedavo prebleskujú svetlejšie momenty. Práve preto aj prítomné odľahčovanie a náhľad na malý uzavretý svet susedskej komunity, z ktorej sa vlastne kamera ani na chvíľu nevymaní, prostredníctvom detí, je jasným kladom. Jedinou chybičkou na kráse filmu je preto len snáď priestor, aký je venovaný jednotlivým postavám a motívom - je ich tu toľko, že tých 91 minút je jednoducho málo. A to je veľká škoda, pretože skutočne stoja za pozornosť. 80% ()
Reklama