Režie:
Viktor TaušScénář:
Petr JarchovskýKamera:
Milan ChadimaHudba:
Petr OstrouchovHrají:
Didier Flamand, Oldřich Kaiser, Jiří Lábus, Julie Ferrier, Kati Outinen, Eva Jeníčková, Taťjana Medvecká, Ivana Uhlířová, Juraj Nvota, Zuzana Kronerová (více)Obsahy(1)
Na počátku kariéry vytvořili OSKAR, MAX a VIKTOR klaunskou skupinu Busters. Jejich klauniády představovaly ostrůvky svobody uprostřed nehybné bažiny rezignace v komunistickém režimu bývalého Československa. Pak se však mezi třemi klauny cosi vážného odehrálo. Jak se ukáže, národem milovaní klauni se mezi sebou nedokážou vystát. Nyní se Oskar vrací po třiceti letech z emigrace, aby v Praze uzavřel svoji uměleckou kariéru. Setkání s bývalými přáteli vede k nevyhnutelné vzájemné konfrontaci. Osud jim tak nabízí ještě jednu šanci, jak to naposledy pořádně roztočit. I po třiceti letech otázka zůstává stále stejná: Kdo se bude smát naposled? (Falcon)
(více)Recenze (192)
Tenhle film mi vůbec nepřijde jako český, což myslím jako pochvalu. Nápaditá kamera, dobré vyprávění, pečlivě promyšlené scény a záběry. Speciální kapitolou jsou herci, Lábus i Kaiser mají konečně po dlouhé době šanci zahrát si pořádnou vážnou roli a pochmurná atmosféra filmu díky tomu většinu času funguje. Otravná je dějová linka s emigrantovou dcerou, ale kromě ní mi delší stopáž filmu nevadila. Konečně se u nás podařilo natočit vážný film, aniž by byl trapný nebo vás svými nedostatky neustále nevytrhával z diváckého soustředění. ()
Český Lev 1 : Herec VR - Jiří Lábus + 7 nominací: Nejlepší film, Herec HR - Oldřich Kaiser, Herečka VR - Kati Outinen, Scénář, Hudba, Výprava, Masky ()
Už dlouho jsem žádnému českému bijáku nepřál tak strašně moc úspěch. Je to totiž film takřka na světové úrovni. Až na jednu "drobnost." Téměř vůbec mě nechytl příběh či postavy, absolutně mě nezajímalo, kam se to posune a co se stane. Je to až s podivem, ale je to tak. Tři věci musím vypíchnou zvlášť. Nejlepší scénu (česání holé hlavy), nejhorší casting (Evě Jeníčkové prostě matku od dvou dětí nelze uvěřit, i díky hereckým schopnostem a věta "Nedělej blbiny a pojď už šukat" charakter i nějakou podzápletku fakt neudělá) a konečně režiséra. Viktor Tauš by totiž mohl točit úžasný věci. Pokud vytrvá. ()
Na Klauni jsem se na Cinemaxu docela dlouho chystal, ale buď jsem byl ožralej nebo jsem necítil tu správnou myšlenkovou náladu na tenhle film. Naštěstí se zadařilo, vše si sedlo a já uskutečnil před televizí na Klauni posed. Bylo velmi dobře že jsem si na Klauni počkal se správnou náladou, protože po jeho skončení jsem odcházel z filmového posedu nadšen. Klauni jsou citlivě vyprávěný příběh, který má v sobě velmi dobře narýsovanou čáru lidských osudů, kterou ve správných chvílích protne humor. Právě napasanování humoru do takto poměrně smutného příběhu, tady považuju za vysloveně mistrovskou práci, protože všechny ty vtipné slovíčka nebo scénky zapadají do celkové atmosféry filmu, která ve svý podstatě není příliš radostná. Olda Kaiser mně opět přesdvědčil, že by si zasloužil mnohem větší pozornost od režisérů a producentů než se mu dostává, protože jeho herecký talent by naplnil minimálně Mont Blanc a pokud jde o Petra Jarkovského, tak pochybuju, že se mu Klauni podaří někdy scénaristicky překonat. ()
Klauni jsou hodně zvláštní film. Viktor Tauš si v rámci své režie užívá naprosto perfektní filmařinu a kolikrát ještě krásnější kameru, která zabírá krásné kouty naší země, ale i Finska nebo Lucemburska. Horší už je to se samotným příběhem, ke kterému chvíli trvá, než se divák dostane. Není totiž divákovi úplně otevřený a tak tomu je třeba dát čas. Je třeba si zvyknout na praštěnou Finku Kati Outinen, která se naučila Česky nebo na melancholickou dvojku Kaiser, Lábus, potažmo na jejich třetího kolegu, kterého zde hraje Didier Flamand, a který už je pro změnu dabován. Jakmile to ale všechno dopadne, tak po asi hodině sledování Vám ten příběh začne sedat. Uvědomíte si, že tenhle film je opravdu významnou celo evropskou událostí a právě i Češi, náš maličký národ, na tom měl pořádný kus účasti, což potěší. To Vám ihned vyhrkne slzy do očí stejně tak, jako průběh samotného příběhu, ke kterému jste si nakonec dokázali udělat osobní vztah. A o tom tenhle film přesně je. Je komplikovaný, cesta k němu je trnitá, ale výsledek je nezapomenutelný. ()
Kaiser je pán. ()
"Věnuju se dnes jedné z nejtěžších uměleckých disciplín, kterou ovládají jen největší mistři. A to je umění včas odejít." Jsem pravidelným návštěvníkem divadla, což v mém případě znamená, že jsem do něj jednou za deset let zavlečen. Ale nebývalo tomu tak vždycky. Co já jsem si za první republiky užil s Varelem Frištěnským, Karlem Infeldem Prácheňským či Veverkou z Bitýšky. Jenže na to dramatické umění jsem nikdy úplně nebyl, takže jsem si ty klauny, emigraci, alzheimera, rakovinu konečníku i škytavku užil o něco méně, než divák, který se nechlubí titulem kulturní barbar. ()
Tak zoufale nevtipnou tragikomedii jsem už dlouho neviděl. Zasmál jsem se přesně…ano, ani jednou (a čemu taky? Synovi, který říká otci vole? Studentovi, co „komicky“ vypadává z auta? Či „roztomilosti“ holčičky s plnou pusou…nebo snad takovému setkání Maxe a Oskara na prknech? To bylo pro mě snad nikdy nekončícím utrpením). Jenže o moc slavnější to nebylo ani co se týče dramatické složky filmu, i když pár míst bylo dobrých, to nepopírám. A snaha o mezinárodní spolupráci je pěkná, ale…takový Flamand je v pohodě jen do té doby, než se mu zadíváte na rty a je vám trapně, jak mu do nich nadabovaná čeština „krásně“ nesedí, podobně je to s Outinen, která rozhodně ve své roli zaujme, jen nesmí otevřít ústa (jako by snad bylo nutné, aby její postava mluvila). Podtrženo, sečteno, za technickou, vizuální stránku + sem tam nějakou podařenější vážnou scénu či herecký výkon dávám ještě 2*. ()
Pane Jarchovský, na novinářské projekci nám pouštěli nějakou pracovní, nedodělanou verzi, kde absentovala polovina filmu? Zkontrolujte to, prosím. Kdyžtak vyčiňte promítači. Protože jinak musím vyčinit já vám. Váš scénář nedává smysl takovým způsobem, že si nepamatuju, kdy a zda vůbec jsem v kině zažil takové zmatení, které určitě nebylo tvůrčím záměrem. Klauny jsem absolutně nepochopil, vypadají, jako kdyby z nich někdo vystříhal celé, důležité, motivace postav osvětlující scény/sekvence. Je to proto prohra, které mi je ale fakt líto, protože ten smutnej starej klaun tam je. Vy jste z něj udělal senilního alzhaimra. 50% ()
Začínám zase věřit, že síla jednotlivců dokáže český film minimálně udržet. Koprodukční řešení je cesta k úspěchu a domácí nesmrtelné duo Kaiser/Lábus podpořené Jeníčkovou vytváří společně s Flamandem a Outinen cosi nového, cosi potřebného. #finaleplzen ()
Smutný úsmev v životoch klaunského tria, nezmieriteľne rozpadnutého pred desaťročiami. Ťažko súdiť, kto z trojice je víťaz, kto porazený. Všetky minulé vášne a dosiahnuté méty totiž predbehla neúprosná staroba. Jedného kláti chorobou, druhého trápením s manželkiným Alzheimrom a tretieho rokmi nedoriešeným vzťahom s dcérou a partnerskou nestálosťou. Alternatívy sú rôzne. 1. Snaha udržať šaškovstvo a aký taký dotyk s kultúrnym svetom i s mladosťou (mladá manželka, deti na staré kolená). 2. Umelecká neústupnosť bezduchej komercii spôsobujúca na druhej strane skromnosť v životných potrebách, pripomínajúcu až materiálne strádanie a premenu klaunského výrazu na trvalý moralizátorsko - mentorský kŕč. 3. Prispôsobenie sa nastupujúcemu mentálnemu mäknutiu väčšinového vkusu. Ambiciózna správa o postupnom vädnutí aktérov kultúry 60. rokov a ich spletitých osudov si udržiava pomerne vysoký umelecký kredit a po rozpačitom úvode naberie až nečakane vysoké obrátky. Navyše celé je to premiešané množstvom humorných scénok. Tým vtipnejších, čím starší sú ich diváci. ()
Na Klauny jsem se těšil od chvíle, kdy jsem se dozvěděl, že vznikají, a jsem tedy moc rád, že mě nezklamali ani v jednom ohledu. Příběh je krásná kombinace tragiky a komiky, herci hrají jako diví (namaskovaný a jedovatý Jiří Lábus, perfektní nepřehrávající Oldřich Kaiser, obě francouzské herečky - především Kati Outinen - i jejich kolega Didier Flamand). Celé je to nejen na poměry tuzemského filmu za pomoci dlouhých záběrů a všemožných úhlů kamery velice nadprůměrně natočeno a díky Ostrouchovovi také ohudebněno, na scénáři je poznat velká a těžká životní zkušenost Borise Hybnera... Klauni jsou doslova jako život, řekl bych. Chvíli dojímají, chvíli baví, chvíli zase zvolní a nutí k zamyšlení. Zkrátka krásně posmutnělý a vyvážený snímek, který dovede i zahřát. A že trvá dvě hodiny, tomu se mi nechce věřit. ()
Konečně po dlouhé době snímek, který je ze současnosti a zabývá se minulostí ne jako kritikou politického systému, ale v čistě lidské rovině. Jiří Lábus dostal svá ocenění jistě právem, alle mě se líbil ještě víc Olldřich Kaiser, který mimořádně nepřehrával (možná díky klaunovské roli) a předvedl velmi příjemný výkon i v pantomimě. Scénář pantomimy: Boris Hybner ()
Správnej chlap má bejt špinavej, ošklivej a má smrdět. Jelikož jsem po včerejšku zas o rok starší a snad i ta v úvodu citovaná kritéria dokonale splňuji (na což jsem fakt moc hrdej : ), tak jsem si nadělil dárek v podobě filmových Klaunů. Těšil jsem se na ně a zároveň měl obavy, jestli to Viktor Tauš, stejně jako jeho předchozí režijní počiny, nějak nezpacká. A hle, ustál to. Jen tomu příběhu o třech kdysi usměvavých, ale nyní zahořklých komediantech, chyběl pořádný děj a hlavně emoce, které by mě nějak více zasáhly. Ale zas na druhou stranu, na ústřední trojici Olda Kaiser - Jirka Lábus - Didier Flamand a jejich mlčenlivou vílu Kati Outinen, se moc dobře koukalo .. ()
O odpouštění. Veliký evropský !! film a permanentní natěšenost, co dalšího přinesou v každém novém záběru hrátky s kamerou. ()
Vynikajúci herci + zaujímavá forma ( niektoré Cuarónovské jednozáberovky sú fakt super) + vtipný nenásilný humor + dojímavá dráma = príjemne české prekvapenie. ()
Zdlouhavé, vážné a často bohužel i nudné. Nechápu, proč tohle figuruje v kategorii komedie. Sice se zde sešli významní komici, ale smát se není čemu a ani scénář se o to rozhodně nesnažil. Trošku se nabízí úvahu, zda-li vlastně podobně na tom nebyl i druhý díl Sněženek. Tvůrci obsadili zábavnou skvadru lidí, ale úmyslně nedodali humor, naopak dodali všudypřítomnou depresi. V tomhle směru, tedy plán splnili. Klauni jsou po řemeslné stránce dobrým filmem, ale určitě nebudu mít potřebu si jej pouštět znovu. 35% ()
Skvělá záležitost, ve které haprují především věci spojené s postavou Didiera Flamanda, jeho výkon je někdy dost necivilní a některé scény v jeho dějové line působí dost vykonstruovaně (scéna bojící se vnučky mezi francouzskými divno-divadelníky). Jako kontrast působí zcela podmaniví Lábus s Kaiserem, kteří svoje role zvládají naprosto s přehledem a docela dobře jim k tomu sekunduje i finka Kati Outinen, díky jejíž češtině je její ztvárnění Alzheimera najednou překvapivě věrné.Za zmínku , stojí i formální stránka, kde je třeba kamera na špičkové úrovni a i takové mimovské scény (které připravoval Boris Hybner), které mám jinak rád asi tak jako zkažený mlíko se sardelovou pastou, jsou tu nejen funkční, ale dokonce zábavné. ()
Co je to za Klauni? Čekal jsem něco úplně jiného. 4,5* ()
Kamera se snažila hrát "vyšší ligu", film celkově nepůsobí špatně. Zajímavý příběh. ()
Reklama