Obsahy(1)
Píše sa rok 1990 a v Abcházsku zúri vojna. Starý Estónec Ivo ako jediný člen rodiny zostáva v krajine a pomáha priateľovi Margusovi so zberom mandarínok. Vojna však na seba nenecháva dlho čakať a zakrátko v ich blízkosti dôjde ku krvavému konfliktu, po ktorom zostanú traja mŕtvi a dvaja zranení. Ivo sa ich rozhodne oboch zachrániť, problém je však v tom, že jeden je Čečenec a druhý Gruzínec. (Madsbender)
(více)Recenze (100)
"Ako si mohol pochovať Gruzínca vedľa svojho syna?..." Po tomto musíte so starcom súhlasiť a uznať, že je úplne jedno, ktorá z dvoch bojujúcich strán má na svedomí smrť jeho syna. Film Mandarinky ma chytil hneď od úvodu chytľavým hudobným motívom , ktorý sa prelína celým filmom. Film určite nebol finančne náročný, je skôr komorne ladený a v podstate sa celý odohráva v starcovom dome a jeho blízkom okolí, vrátane sadu plného zrelých mandariniek, ktoré nemá kto oberať. Aj keď dej odhadnete a viete kam to celé smeruje, určite nehrozí nuda. Postava rozvážneho starca je dobre napísaná i veľmi dobre obsadená. Tragický záver a slová starca nútia k zamysleniu. Film nemá prehnanú stopáž a rozhodne dokáže upútať. S radosťou hodnotím štyrmi šťavnatými mandarinkami a je mi ľúto, že som to nevidel v pôvodnom znení. 80%. ()
Oscar 1 nominace: Cizojazyčný film ()
V zemi kde ja válka a lidi se začnou vzájemně nenávidět a zabíjet, jen proto, že nějakej politickej či jinej zkurvysyn si chce zvětšit území, zvýšit moc nebo prostě jen namasírovat svaly se najdou lidi, kteří s úctou k lidskýmu životu a nedělají rozdíly, zda je někdo na tý či oný stráně barikády, zda je bílej či černej, rus nebo ukrajinec a lečí nejen fyzické zranění vojáku z opačných konců válečných stran, ale i jejich nenavistí zasažené duše. Hrozně moc bych si přál, aby svět byl plný Ivů a Margusů, protože by neexistovaly naprosto nesmyslný válečný konflikty a ještě nesmyslnější nenávist jednoho vůči druhýmu. Bohužel takhle to na světě nikdy nebude a tak jsem alespoň rád, že existuje nadaný filmař, který nám ukazuje podstatu krásy člověka a zbytečnost zabijení a talentovaný herci co dokáží zahrát postavy jejich krásá spočívá v lidské obyčejnosti života, který je plný respektu ke všem formám života. Nádherný, citlivý, nenápadný vyprávěcí styl má obrovskou sílu v každým záběru. Dialogy odproštěné od patosu jen umocňují silný zážitek. Viděno v rámci projektu Challenge tour 2015 jako film číslo 19. ()
Kdo by kdy řekl, že se na poli kinematografie zrodí Estonsko-gruzínské přátelství, které bude založené na příběhu z ne zase tak dávné minulosti, kdy Abcházii vymetala škaredá slečna jménem válka. Mandarinky jsou jedním z příběhů z tohoto prostředí a pro svojí exotickou oblast přináší silně chytlavý lidský příběh, ke kterému není moc co více dodat. Nejblíže mi tento film sedí k chorvatskému filmu Země nikoho. Stejně smutný, stejně absurdní. Jako válka samotná. ()
Válka zazoomovaná do velkého lidského detailu. Nádherně čistý protiválečný film. Ne tak baladické jako tematicky příbuzný Kukuřičný ostrov, ovšem o to přímočařejší a angažovanější. Skromný malý velký film! ()
,,VÍŠ, JAK ŘÍKÁM TÉTO VÁLCE? CITRUSOVÁ VÁLKA. ONI BOJUJÍ O ÚZEMÍ, KDE ROSTOU MANDARÍNKY.…“ /// Jen pro pořádek… No a v tomhle bordelu se v chalupě Estonce dědy Iva sejdou Čečenec Ahmed a Gruzínec Nika. Když se vyhrabou z nejhoršího (měli menší válečný nedorozumění), musej dát slovo, že se navzájem nevoddělaj. Alespoň ne v chalupě. A tak si tam žijou, čtvrtej do party je (taky) Estonec Margus, kterej má prekérku se sadem plným mandarinek… tam ti dva se národnostně a nevraživě handrkujou, toť návštěva bratrů Čečenců a každýmu už teď musí bejt jasný, že je to takovej Můj nepřítel pa rusky. Válečnej a bez sci-fi…. Stačí kus milovaný a zároveň nenáviděný země, pár postav a máme tady komorní (proti)válečný drama, s jednou přestřelkou a celkem jasnou výpovědí. O lidech, válce a životě. Celkově si to tak nějak podpráhově říká vo 4*, ale budu se (tentokrát) snažit řídit dědovým heslem, že náboženstvím má bejt zdravej rozum. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Páč v jugošským zákopu jsem už ležel. 2.) K baráku se mi blížej čečenští separatisté. 3.) Thx za titule ,,Sizok“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE * NAPĚTÍ * ()
Jednoduché, jasné a průzračné jak modré nebe nad námi, ale ta země zůstává stále plná špíny ve formě nesmyslných a absurdních válek. V jednoduchosti je krása a já Mandarinky považuji přesně za takový. Díky za takové dědy jako je Ivo se srdcem a hlavou na správném místě. ()
To mám zas jednou radost z dodatečného objevení malého, ale o to působivějšího filmu. Mandarinky jsou dokonalým příkladem jednoduchého, komorního dílka odehrávajícího se na 1 místě s pár postavami, a přitom si s tím snímek bohatě vystačí. Hlavní hrdina může být pro někoho blázen, naiva či idealista…ale Ivo je především normální chlap, který se chová jako člověk. A přesně takový je i celý tento antiválečný film, tedy lidský. Už úvodní a posléze se opakující hudební motiv jako by mi naznačil, že Mandarinky budou pro mě. A byly. Moc mě bavilo sledovat tohle občas trochu napjaté (všechno to nepřátelské provokování a postupně se měnící nevraživost), ale jinak vlastně „pohodové“ posezení u čaje. Chvíle v domku plynou, jenže mírová úmluva, která v něm vládne, už nesahá za jeho zdi, kde stále zuří válka…Nevyhnutelnost člověk podprahově cítí, přesto bych s těmito 4 kumpány rád poseděl i dál. Kazeta tak byla jedinou vyloženě naivní věcí ve filmu, a přesto v něm i ona měla své symbolické místo. Dávám slabší plný počet. ()
Podobně jako Kukuška nebo Země nikoho, i Mandarinky zařazuji mezi nejlepší malé velké válečné filmy. Gruzie, 90. léta a děda Ivo řeže dřevo na výrobu bedýnek na (granáty?) mandarinky, když tu u dveří stojí hladový Čečenec, dožadujíc se jídla na cestu. Zápletka houstne, když se Čečenec vrátí, tentokrát však ležící v plotě s dírou v hrudníku. Spolu s ním děda Ivo zachrání i jednoho z Gruzínců. Oba muže z opačných stran barikády tak dělí jen jedny zamčené dveře. Příběh, ve kterém se sbírají mandarinky, pije čaj, hoří domy a zpochybňují se schopnosti Gruzínců a Čečenců válčit nebo dělat dobré šašliky. Já osobně bych k žánrům přidal i komedii, i když humor je hodně černý (navíc míří vždy do černého). Vtipné situace se mísí se srdceryvnými v tom správném měřítku, nejednou jsem se od srdce zasmál. Jde však hlavně o válečné drama, strach o hrdiny je cítit z každého filmového políčka neboť válka se odehrává doslova za humny (a mnohdy i uvnitř domu, i když tam jde hlavně o přestřelky slovní). Estonský film příliš zmapovaný nemám, viděl jsem všehovšudy jediný film - tento. Ale jestli v Estonsku umí točit takové malé velké filmy, proč to neumíme u nás? ()
Netreba sa sporiť o tom, aká je vojna nezmyselná. Nie sú na to potrebné ani obrovské, filmové, vojnové megascény s výbuchmi a stovkami mŕtvych. Pochopiť sa to dá i na malej ploche jedného domu so štyrmi postavami. Jeden Rus, jeden Estónec, jeden Gruzínec a jeden Čečenec. Až neuveriteľná zmes národov na pozadí abcházskej vojny. Stačí na to tento komorný príbeh. Výborný film ... PS : Vojna je na hovno! ()
Bylo by fajn, mít moc posadit válku jen tak ke stolu a nechat jí pít čaj. A bylo by fajn, kdyby tam už zůstala - jenže nezůstane. Možná malá a přímočará, ale taky moc pěkná záležitost. ()
Jeden z nejúžasnějších komorně laděných snímků, který nádherným způsobem poukazuje na absurditu války. Mandarinky mají od samého začátku až do úplného konce perfektní atmosféru, umí v divákovi vyvolat silnější pocity a potěší jej nejen skvělými hereckými výkony všech čtyř hlavních hrdinů, ale také úžasnou hudbou. ()
Starý Estónec Ivo, žijúci v Abcházsku, vyrába bedničky pre zber mandaríniek v sade svojho priateľa Margusa. Píše sa rok 1990, a v krajine zúri vojna. Mandarínky sú komornou drámou, nahliadajúcou na nezmyselnú vojnu prostredníctvom štyroch mužov. Ivo zostáva po vypuknutí vojny v Abcházsku napriek tomu, že sa jeho rodina vracia do Estónska. Jeho priateľ dlhoročný Magnus rozbieha za vojny obchod s mandarínkami zo svojho súkromného sadu. Pre týchto dvoch sa vojna odohráva len kdesi na pozadí, i keď zo zvestí od dvoch čečenských vojakov vedia, že sa front stále približuje. Netrvá dlho, a zdanlivú idylku naruší krvavá prestrelka kúsok od Magnusovho domu, pri ktorej zahynú traja Gruzínci a jeden Čečenec. Ivovi sa podarí jedného Čečenca - Ahmeda, a jedného Gruzínca v bezvedomí s poranenou hlavou zachrániť. Lenže dokedy vydrží krehký mier, udržiavaný v dome iba Ivovou autoritou, keď jediné, o čo sa zachránení vojaci snažia, je zabiť jeden druhého? Takmer po celý čas je vojna skutočne iba pozadím pre dramatický konflikt, odohrávajúci sa v jednom dome. Urushadze stavia príbeh na výborne zvolených (a musím povedať, že v prípade Lembita Ulfsaka ako Iva, a Giorgiho Nakashidza ako Ahmeda aj veľmi sympatických) hercoch - s výnimkou Raiva Trassa (Gruzínec Juhan), ktorí mi pripomínal nesmelé uplakané decko - a kvalitne napísaných dialógoch. Dej sa odohráva takpovediac v podivnom bezčasí - môže to byť dnes, včera či pred 30 rokmi, čím len podtrháva aktuálnosť konfliktu a prítomnú hrozbu nového. Práve vo chvíli, keď dochádza k jedinej humornej scéne filmu, sa k slovu opäť hlási krutá realita vojny, zdanlivá idylka sa rúca ako domček z kariet a divák už tuší, že dôjde k nevyhnuteľnému tragickému vyústeniu. Mandarínky rozhodne nie sú bez chyby, a motív dvoch zranených ľudí v jednom dome, ktorí voči sebe prechovávajú nenávisť, som už istotne niekde videl (alebo prinajmenšom čítal) ale sú skutočne pôsobivou a veľmi vydarenou drámou z prostredia východných ozbrojených konfliktov, akých sa nám dostane len veľmi málo. 80% ()
Válka pro recht - tedy pro prd. Jenže při ní z obou stran umírají dobří chlapi. Lepší chlapi, než ten recht. Jednoduché prostředky, jednoduchý příběh, dojemná nádhera. ()
Jednoduché, ale účinné. Veľmi jasná filmová reč prostredníctvom štvorice mužov tu komornejšou formou krásne poukazuje na nezmyselnosť vojny a všetky hrôzy, ktoré so sebou prináša. Ivove myšlienky stoja za zamyslenie, ostať človekom za každých podmienok je tá najvyššia ľudská hodnota... 85/100 ()
Scénář je minimálně o třídu lepší, než režie, film místy ztrácí na dynamičnosti, ale snaží se to kompenzovat chytrým budováním vztahů čtveřice pod vedením Iva. Bohužel mi vadila i značná strnulost obrazu, exteriéry jen zřídka ozvláštní pár záběrů na mandarinkovníky, ale jinak se koukáme na fádní krajinu i interiér. ()
Moju celú recenziu na tento smutno-krásny film nájdete TU. ()
Muž, který pěstoval mandarinky mi připomínal v mnoha ohledech dalšího muže, který sázel stromy. I v tomhle případě se velmi dobře podařilo poukázat na nesmyslnost a absurditu všech minulých, současných i budoucích válek. Bohužel se nejednalo o nějak extrémně atraktivní formu. I přes kratičkou stopáž jsem tu a tam podléhal nudě. Film, který každému prospěje vidět, ale jen málokdo si jej opravdu užije. ()
Estonsko-gruzijský film o gruzínsko-abcházském konfliktu. Překvapivě nechybí i dávka kvalitního, skrytého černého humoru. Upoutal mě i líbivý soundtrack. Z nominovaných adeptů na Oskara za nejlepší cizojazyčný film pro rok 2015 jsou Mandarinky mým osobním favoritem v této kategorii. ()
Další z filmů, který se pozastavuje na nesmyslností a absurditou války. Přesný, jasný, herecky velmi přesvědčivý. I když je rok 2015, je v mnohém aktuální i dnes. Osobně bych ho nechal promítat na Ukrajině, aby se pánům z obou nezsvářených stran konečně rozsvítilo v hlavě a vedli spolu dialog a ne spolu nesmyslně a hloupě válčili. ()
Reklama