Režie:
Darius MarderKamera:
Daniël BouquetHrají:
Riz Ahmed, Olivia Cooke, Paul Raci, Mathieu Amalric, Lauren Ridloff, Tom Kemp, Hillary Baack, Michael Tow, Chelsea Lee, Shaheem Sanchez, Chris Perfetti (více)VOD (5)
Obsahy(2)
Hudebníci Ruben (Riz Ahmed) a Lou (Olivia Cooke) žijí společně a cestují jako kočovníci z koncertu na koncert na nekonečném americkém turné. Jejich hudba je hlasitá, divoká a vášnivá, dokud jednoho dne Rubena nezačne trápit zvonění v uších, které se rychle změní v hluchotu. Náhle ho přemůže úzkost, deprese a na povrch brzy vyplují jeho závislosti z minulosti. Ruben se ubytuje v domově pro hluchoněmé, který vede excentrický neslyšící veterán Joe. V tomto světě ticha a pod Joeovou přísnou, ale pozornou péčí se Ruben musí sám sobě postavit upřímněji než kdykoli předtím. V Rubenově mysli se však ozývá láska a zvuk starého života, který ho volá zpět. (Cinemax)
(více)Recenze (144)
Těžkost zvykání si na hluchotu (nejen) během odvykačky v komuně. O co komornější, o to naturalističtější indie festivalovka. Především díky strhujícímu (a jakkoli by to k tomu svádělo, tak ani na moment přehrávajícímu) Ahmedovi a práci se vším tím "hlučným tichem"; tedy odhlučněním, hučením, pískáním v uších, šramotu implantátu a v kontrastu zesílenými zvuky každodennosti, které bereme za samozřejmé. Vyžívá se to v táhlých mlčenlivých záběrech na detail tváře zatímco vám v uších hučí iritující pískot. Ano, je to díky tomu pomalé a svébytné, ale s ohledem na médium až nebývale imerzní; vyplatí se to sledovat se sluchátky. Snad jen to nemuselo být až tak chladné, odosobněné a předvídatelné; přesně víte kudy se to bude ubírat a jakou scénou to skončí. Celkově se stěží lze ubránit pocitu, že jde přesně o ten typ snímku, kdy vám při zmínění jeho názvu jako první asociace naskočí "dvojhodinové galapředstavení Rize Ahmeda" spíše než co jiného. ()
Oscar 2 : Zvuk, Střih + 4 nominace: Nejlepší film, Herec HR - Riz Ahmed, Herec VR - Paul Raci, Scénář ()
Dobře, nebudu zastírat to, že jsem od filmu čekal něco na způsob Whiplashe. K překvapení ale nedošlo. Riz Ahmed tu hraje brutálně nepřístupnou postavu, dobře jí hraje jenom proto, že vypadá jak kdyby přišel z Bronxu. V prvních dvaceti minutách místo metalu slyšíte spíš brutální bordel, přičemž se hlavní postava vůbec nemůže divit, že přišla o sluch. Následuje další série neosobních scén, pocitů, názorů a popravdě první emoce ve mně film zanechává až ke konci, kdy se pořádně projeví Mathieu Amalric. Zajímavé drama z prostředí němých, ale na 130 minut zatraceně nepřesvědčivé, k divákovi těžko dostupné, hodně povrchní. ()
Čekal jsem, že to bude mnohem více z hudebního prostředí. Jde spíše o intimní proces vyrovnání se s hluchotou. A i to je velice působivé převážně díky velice působivému Ahmedovi. Věřil jsem mu vše. Strach, paniku, frustraci, radost i klid. Prodal mi to bez potíží. Část v komunitě neslyšících na mě velice příznivě zapůsobila. ()
Herci a herectví jsou to úplně poslední, co mě na filmech zajímá, ale při obvyklém vystupování Rize Ahmeda mě jeho manýrismus zde opravdu překvapil - technicky rozhodně velmi precizní a obdivuhodný výkon, který nepůsobí jako exhibice. Pokud mu vynese Oscara, budu mu to přát. Zároveň jsem ale já pořád já, takže sledovat dvouhodinový film, na němž není zajímavého nic moc víc než jednoho hereckého výkonu, není můj šálek. Taky nevím, co si přesně myslím o tom, jak málo toho o protagonistovi vlastně vím přesto, kolik času s ním strávím, a jak ideálně celý proces jeho proměny v důsledku proběhne. Celé je to trochu moc čisté a přímočaré. Vlastně nevím moc, jak to ohodnotit - jde o ten případ, kdy tři mi přijdou málo a čtyři moc. Ale když všichni dávají čtyři, tak dám taky čtyři, no. ()
Jestli se těšíte na metal, tak jděte o film dál, nějaký ve filmu zní jen asi první minutu a možná to ani metal není (nejsem expert). Tento film je prostou, civilní a nepřikrášlenou studií muže, co ztratí sluch a musí si zvykat na nový život v úplném tichu. Otočte volume doprava, protože film je hodně tichý a mohly by vám uniknout některé drobné (tiché) nuance ve zvukové složce filmu. ()
Zejména v prostřední pasáži v komuně je to trochu monotónní, ale přesto měl být tohle ten film z karavanu a s lidmi na periferii, který sebere Oscary. ()
Silná výpověď o ztrátě sluchu metalového bubeníka inspirovaná skutečným příběhem. Ahmedův herecký koncert podporuje skvělá práce se zvukem, který dle potřeby přeskakuje mezi skutečností a vnímáním hlavního protagonisty. Průnik do komunity neslyšících a hledání sebe sama je působivě podané. Obraz hluchého bubeníka klepajícího do plechové skluzavky, ke které má přitištěné ucho hluché dítě má tu správnou sílu. Název Zvuk kovu je ve finále cynickou slovní hříčkou, když má typický Metalhead až do smrti slyšet jen plechovou ozvěnu. Neslyším tě, kurva! ()
Když člověk slyší ten název Sound of Metal a vidí k němu vševypovídající plakát, tak trošku čeká další nářez podobný Whiplashi. A ona to nakonec šleha je, nicméně nikoliv hudební, ale sociálně dramatická. Riz Ahmed je ve filmu naprosto výborný a ačkoliv je trošku divné, že se film původně vydaný na festivale v roce 2019 uchází o Oscary z minulého roku, právě Ahmed si tu nominaci zaslouží. Nicméně si myslím, že jistá soška je jen pro střih zvuku...80% ()
Poněkud znepokojivý film o tom, jak se drastickým způsobem zbavit sobectví, a začít kolem sebe vidět to důležité. Ne každý to dokáže... [Amazon Prime] ()
Lépe udělá každý kdo nebude očekávat druhý Whiplash, tohle je zkrátka film o něčem zcela jiném. Přestože i tady se zpočátku bubnuje. Riz Ahmed na mě působil vždy charismaticky a tady přišla jeho možná životní chvíle. Celý film totiž spadl na jeho bedra. Závěrečné poznání = osvobozující ticho. 70% ()
Pro bubeníka v kapele neexistuje moc větších problémů, než když přijde na to, že pomalu začíná přicházet o sluch, což mu pochopitelně značně zkomplikuje život. O tom pojednává právě režijní debut scenáristy Dariuse Mardera (spoluscenáristy snímku Za borovicovým hájem), který se chystal od roku 2016 a během té doby do roku 2019 stihl v hlavní roli Matthiase Schoenaertse nahradit Riz Ahmed. Herec, který na sebe výrazně upozornil v Slídilovi a následně se dočkal též výrazných rolí v Jasonu Bourneovi, Rogue One nebo Venomovi. Právě po nich se ale Riz Ahmed opět chopil komorní úlohy a předvedl výkon, který ho definitivně vystřelí do širokého hledačku, dostal za něj spoustu ocenění a bude minimálně pokukovat po Oscarovi. A to zcela právem. Sound of Metal je zvukově, obrazově i emocionálně podmanivá záležitost, která hodně funguje právě i díky Ahmedově výkonu. Ten se kvůli filmu naučil hrát na bubny a používat znakovou řeč a skutečně předvádí herecký výkon, který snad skutečně definitivně dosud relativně přehlíženému herci zařídí pořádné nakopnutí kariéry. Do role bývalého feťáka, kterého čeká další tragická fáze jeho života se naprosto ponořil, předvádí emocionálně vyhrocené momenty na plno a jeho výkon dělá charakter Rubena Stonea ještě zajímavějším, než je. Krom všech svých problémů se navíc Ruben musí vyrovnat s komplikovaným vztahem, který udržuje se zpěvačkou své kapely Lou v podání Olivie Cooke. Právě romantický vztah mezi Rubenem a Lou možná obsahuje nejslabší úlomky scénáře, což ovšem nutně není vina právě Cooke. Ta je ve své roli fajn a dokáže celkem držet tempo s Ahmedem. Jenomže vývoj jejich vztahu jde dost možná už příliš brzo odhadnout a do jisté míry to celé ne tak úplně funguje, protože je od začátku jasné, že tento vztah má své mouchy. V tomhle ohledu je ale následně velmi zajímavé podívat se jejich vztah z trochu jiného úhlu. Náhle zjištění, že Ruben brzy přijde o sluch totiž pro oba odstartuje novou kapitolu. Kapitolu poznání a kapitolu uvědomění si svých priorit. Na samotné řešení vztahu tu navíc v zásadě čas není, protože se tu především řeší příchod hluchoty. Výrazně zajímavější postavou je ale Joe v podání Paula Raciho. Právě Raci se ve svých 72 let dočkává dost možná konečně průlomové role a stejně jako Ahmed je své roli prostě fenomenální. Joe, veterán z Vietnamu, který zde přišel o sluch uvádí Rubena do světa ticha. Pro Raciho jde do velké míry o osobní záležitost, protože on sám byl slyšícím dítětem, kterého vychovávali hluchoněmí rodiče a díky tomu do celé role tak nějak sedí. I Joe má ovšem jako Ruben své démony (v Joeově případě jde o alkohol) a je poté velmi úsměvné sledovat paralely mezi těmito dvěma nejvýraznějšími postavami filmu. Postava Joea je jako mentor a průvodce světem hluchých a neslyšících fenomenální a Raci dokazuje, že skutečně není nikdy pozdě na průlomovou roli. U Sound of Metal se jinak samo sebou tak nějaká čeká ta nejlepší práce se zvukem. A v tomhle ohledu film skutečně nezklamal! Díky fenomenálním zvukovým efektům naprosto funguje autentický pocit z Rubenova zhoršujícího se stavu v oblasti slyšení. Všechno to pískání v uších, hučení a odhlučnění naprosto bravurně funguje v oblasti, kdy se má divák co nejvíce vcítit do utrpení hlavního hrdiny. Na první pohled malý nezávislý film jde tak v jistém ohledu brát jako velký příběh v tom ohledu, že člověk přichází o sluch. O jeden z pěti základních lidských smyslů. Momenty, kdy společně s Rubenem ´´neslyšíme nic víc´´ než pouhé ticho nás ještě více pomáhají vcítit se do nepříjemné situace tohoto hudebníka. Táhlé záběry fungují, kameraman Daniël Bouquet si u toho dokázal pohlídat vizuální stránku a proto nejde k Sound of Metal přistoupit jinak než jako k velmi dobře odvedenému nezávislému komornímu dramatu. Sound of Metal je ideální ukázka neskutečně kreativní indie filmařiny, která je ale skrz své podání, emocionální sílu a neskutečně cílevědomé výkony prostě strhující. Má velmi pomalé tempo, které možná chvílemi tápe až moc, jinak i ale právě pomalé tempo slouží k ještě většímu procítění tohohle emocemi nabitého bijáku, který má srdce na pravém místě. Film, který je ve své maličkosti zároveň neskutečně epický a jednoduše strhující. () (méně) (více)
"Hudba je jako sen. Ten, který neslyším." - Ludwig van Beethoven ____ Prvotřídní filmový debut nezávislého scénáristy Daria Mardera, který nápaditě pojal jako velmi intuitivní sondu do turbulentního života metalového bubeníka Rubena - kterého bezvadně ztvárnil démonický Riz Ahmed, na jehož autentické performanci, jež si bezprecedentně zaslouží nejedno ocenění, snímek primárně staví - který si musí skrze nečekaně prodělaný hendikep (respektive hluchotu - což symbolizuje kontradikci k jeho osobnosti) projít trnitou změnou charakteru, během níž se distancuje od svého hektického způsobu života, seznamuje se s jeho nepoznanými protiklady, a v samotném závěru nalezne akceptaci zcela nového existenciálního rytmu. Přestože 'Sound of Metal' disponuje setsakra originální premisou, převážně dominuje v rámci oné percepční roviny, jelikož intenzivně atakuje vjemy diváka jako málokteré audiovizuální dílo - klíčovým a nedílným diegetickým prvkem je zejména experimentální auditivní složka a dynamické zvukové nuance v jejich nepřikrášlené, syrové a často deformované podobě, především ve formě absolutního ticha - a naopak v oné narativní rovině zase vyniká jedinečnou interpretací dogmatických antitezí dílčích dějových abstrakcí a ambivalentních leitmotivů - frustrace ze ztráty sluchu vůči pestrosti okolního světa, dezorientace vůči harmonii, agrese vůči solidaritě, chaos vůči rekonciliaci, monotónnost vůči nové životní trajektorii, a pesimismus vůči naději. Nelze ani opomenout talent Olivie Cooke, která po boku Rize Ahmeda perfektně herecky sekunduje - ačkoliv prostor pro ní byl vcelku nedostatečný. No a v neposlední řadě 'Sound of Metal' své publikum civilně seznamuje s komunitou neslyšících bez jakéhokoliv agitačního patosu či klišé - tudíž lze konstatovat, že snímek silně obstojí jako plnohodnotný exemplář inkluzivity ve filmovém průmyslu, který lukrativně osciluje mezi atypickým dramatem a libozvučným akustickým zážitkem - a ač expozičně klame svým tělem, a o to víc je v jednotlivým aspektech nepředvídatelný a jedinečný.... // VERDIKT: 8,6 činelů z 10 // ()
Výborná nezávislá dráma o hudobníkovi, ktorý sa musí popasovať s ťažkou životnou skúškou. Jeho cesta je emotívna aj bez toho, aby režisér tlačil na city. Na konci jeho príbehu mi však chýbala výraznejšia bodka. ()
Sound of Metal je dramatem vyprávějící příběh bubeníka, který přijde o sluch. Jedinou nadějí mu je operace kdy mu budou voperovány implantáty. Ta je ale poněkud finančně náročná. Propadá depresím. Ačkoliv se to zpočátku nezdá útěchu najde v komunitě neslyšících. Film svým výkonem táhne především Riz Ahmed. Byl jsem na vážkách mezi 3-4hězdami ale poslední scéna na lavičce rozhodla, že se nakonec přikloním ke slabším 4hvězdám. ()
Zajímavý dokumentární pohled na zvykání si na hluchotu, většinu času v malé psychoterapeutické komunitě. Bez výraznějšího příběhu, bez velkých emocí, bez překvapení, jen čistá dokumentárnost... takže pak nebylo žádným překvapením když jsem zjistil že dokumentární film tomuto byl přímo námětem. Jen pak nedává moc smysl aby měl Sound of Metal celovečerní délku přes dvě hodiny. 7/10 ()
Ja som do tohto nastupoval s tým, že bubeník nejakej slávnej kapely príde o sluch a bude sa to snažiť zatajovavať. Fakt netuším, ako som k tomuto došiel. Samotný film ma tým pádom prichytal nepripraveného, ako učiteľ ôsmaka huliaceho cigu na wecku počas vyučovania. Výborná dráma týpka- rockera, ktorý sa bude prispôsobiť novej situácii a vyrovnať s ňou. Riz Ahmed hrá už štandardne výborne. 80% P.S. Slipy by som si teda nedal vykérovať na rameno ani z brutálnej recesie! ()
Niekoľko postrehov k filmu: Ruben nikdy nebýval v paneláku a tak si neuvedomuje, aké šťastie ho postihlo. Svojim spôsobom pripomína Leonarda z Mementa, pretože má divný blond preliv, chudé potetované telo, temnú minulosť a momentálne výrazný zdravotný handicap. Sound of Metal ide proti očakávaniam a dejovým klišé. Vždy, keď som si myslel, že už viem, kam sa dej uberie, tak sa ubral iným smerom. Nie nebol to film o nahrávaní albumu hluchým bubeníkom, ani o turné s hluchým bubeníkom, ani o ničom, čo som si vopred myslel, že film bude. ()
Zaujímavý príbeh, ktorá v sebe ukrýva aj pointu: Lepšie niekedy naozaj nepočuť. Prvá hodina ma bavila výrazne viac ako tá druhá. Celkovo nemám z toho zlý dojem, vďaka filmu sa človek vie nejak nachvíľu ocitnúť v koži človeka prichádzajúci o zmysel, ktorý väčšina z nás považuje za samozrejmosť. Na druhej strane som očakával silnejšie vygradovanie deja a možno aj negatívnejší záver. Herecky inak ale výborné, no keď už si mám predstaviť film o strácaní zmyslov, tak jednoznačne môžem odporučiť Perfect sense (Dokonalý zmysel) s Evou Green. ()
Mám pocit, že ešte chvíľu budem mať ten film v hlave a prídem sem dať päťhviezdu. Výborný film so zaujímavou témou a fantastickým Ahmedom. Práca so zvukom a našimi ušami na výbornú. Silný príbeh. 4,5* ()
Reklama