Režie:
Werner HerzogScénář:
Werner HerzogKamera:
Jörg Schmidt-ReitweinHrají:
Bruno S., Walter Ladengast, Brigitte Mira, Herbert Achternbusch, Reinhard Hauff, Enno Patalas, Helmut Döring, Clemens Scheitz, Kidlat Tahimik (více)Obsahy(1)
Každý sám pro sebe a Bůh proti všem je po snímku Aguirre hněv boží dalším filmem Wernera Herzoga zakoupeným NFA do české distribuce. Sledujeme v něm skutečné osudy mladého Kašpara Hausera, který se v zuboženém stavu objevil v roce 1828 na norimberském náměstí. Po mnohaletém odloučení od lidí, neschopný komunikace ani samostatného pohybu, se stává předmětem zkoumání a výchovy společnosti, která se ho snaží přizpůsobit svým normám. Tvůrce se drží známých, mnohokrát zpracovaných faktů o tajemném Kašparovi, který až do svých šestnácti let vyrůstal v temném sklepení bez dotyku s vnějším světem. Podmanivým způsobem popisuje jeho první okamžiky mezi lidmi, sžívání s neznámým prostředím, ukazuje „jak asi člověk poprvé vnímá věci“. Hlavní roli režisér svěřil neherci Brunovi S., který si prošel podobnou zkušeností jako postava filmu. Atmosféru snímku dotváří snové, surreálné sekvence Kašparových představ a vizí spolu spodmanivým hudebním doprovodem. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (50)
Ani vlastně nevím co konstruktivního o tomhle napsat, protože Herzog tady prostě zase rafinovaně a po svojem využil historický základ aby se otřel o tolik věcí a myšlenek, že to všechno vlastně nejde shrnout do nějáké jednoduché a přitom informačně přínosné recenze... Prostě je to dobré a pobrat si to musí každý podle svého. ()
Mohl by to být velice zajímavý námět, ale ony opěvované dlouhatánské záběry mi prostě nejdou pod nos. Hold asi nejsem odborník a film mohu očastovat pouze přívlastkem nudný. ()
Zážitek z tohoto obsahově krásného, poetického filmu mi kazila především forma (neherci a nudná kamera) a také vědomí, že celý příběh dnes již pozbyl celé své kouzlo. Většina historiků se shoduje na tom, že v případě Kaspara Hausera šlo o mystifikaci vytvořenou jedním nešťastníkem, který se snažil upoutat pozornost. Zase jsme se s Wernerem trochu minuli. ()
Herzog umí a jedná se určitě o vynikající film s možností různých interpretací a s mnoha smyboly... Moje nejzásadnější výtka spočívá v tématu. Za tu dobu, co sleduji filmy se mi skutečně zprotivilo sledování střetu čistých don Quijotů a společnosti a přestože v tomto případě se jedná o velmi specifické a netradiční pojetí tohoto motivu, stále se mi to jeví poněkud otravné.. ()
"Das Rätsel seiner Herkunft ist bis heute nicht gelöst - Záhada jeho původu nebyla dosud objasněna", dle tehdejších vědomostí Wernera Herzoga. S vysokou pravděpodobností byla (viz liborek_ *****). Tuto záhadu je však třeba formulovat obráceně: "Jaký je náš původ vzhledem ke Kašparu Hauserovi?" Tím si klademe otázku, která je dnes - v době počátku dalšího a zřejmě již posledního stěhování národů mnohem aktuálnější, než v Norimberku před dvěma sty lety. Pokud ho Angela Merkelová se svými poradci vyřeší, tak tu budeme trochu déle. Na druhé straně není Herzogův film přímo o Kašparu Hauserovi (viz Dionysos ****), je to jen jedna z možností, jak tuto záhadu popsat a snad i zformulovat jako zadání. Pozn.: Jiná možnost - a pro mě objevnější je "Legenda o Kašparu Hauserovi", Davide Manuli, 2012. ()
ocenenia : MFF Cannes 1975 - Špeciálna veľká cena poroty, Cena FIPRESCI, Cena ekumenickej poroty (?) ()
Ačkoli jsem původně měl pocit, že je ten film zbytečně natahovaný, Herzog mě přece jenom v jeho průběhu přesvědčil o opaku. Celé to sice je o životě Kašpara Hausera, ale taky o jeho (pro nás zvláštním) vidění světa, přičemž ta jeho "filozofie" má něco do sebe a v celku tak dělá z Každý pro sebe a bůh proti všem hlubší podívanou, než se ve skutečnosti zdá. Přičemž stále zůstává věrná nejasnostem okolo něj, takže k tomu pomalému plynutí děje s brilantní poetickou (možná až "magickou" - což není asi nejvhodnější slovo, ale snad chápete) kamerou můžeme připočíst i lehký prvek mysteriózna. Já si ty dvě hodiny dost užil, nenudil jsem se ani na moment a Herzog mě tímhle filmem prostě opět dostal. Jako jo, ne vše se povedlo, třeba konec se dal udělat líp, ale i tak na tomhle filmu neshledávám moc špatného, tudíž nevidím problém v tom dát slabých 5*. Už jenom za úvodních 20 minut jak z jiného světa (a teoreticky je to pravda) tu pátou hvězdu musím dát. Btw, rád jsem viděl Helmuta Döringa v jiné roli, než trpaslíka, co začínal jako malý, každopádně i tak má strašně protivný hlas. A Bruno S. je tak strašně zvláštní herec, že vůbec nedokážu říct, jestli hrál dobře nebo ne. Nějaké zvláštní charisma ale má, to jo. Slabých 5* ()
Mě ten film minul velkým obloukem, nebo aspoň ty kvality, které na něm ostatní vidí. Nenudil jsem se, neusnul jsem, hudba hezká, ale příběhově mě to ničím nezaujalo. ()
Jeejda, ten príbeh poznáám ... v nasom kraji to bola známa povest rozpravana v dlhych zimnych večeroch pri svele perrolejovej lampi a pukajucom dreve v murovanych kachliach.. Je zaujimve, sa toho Nemci chytili a natocili to ... naviac to vylepšili ... scenami z vyšetrovania mestských pánov radných . :). ktorí s typickou nemeckou preciznosťou a pesnosťou zaznamenavali všetky udalostii. ()
Hodne zvlastni film s podivnou atmosferou a silenym Brunem v hlavni roli. ()
Podivný príbeh o človeku, ktorý nevedel nič a až na prahu dospelosti sa musel učiť spolunažívať s ľuďmi a naučiť sa ich "podivné" pravidlá. Hlavná postava je vhodne obsadená - taký veľmi jednoduchý typ, ale herecky som od neho čakal podstatne viac. Dej má pomalé tempo a prakticky neodkrýva tajomstvá záhadného muža. Škoda, že spracovanie je dosť slabé, pripomína skôr lacnejšiu televíznu tvorbu. ()
Atmosférou a pocitově mě film totálně minul. Mám hrdinovi fandit, aby se dokázal dostat do společnosti? Nebo aby si dožil někde sám? Dokázal vlastně projevit nějaké hlubší emoce? Možná jeho chování bylo reálné, člověk neví, co by s ním udělalo, kdyby stejně jako Kaspar prožil polovinu života uvázaný někde ve sklepě. Každopádně to bylo hrozně neosobní. ()
Film je nepochybně krásnou ukázkou zručné filmařiny, kamera je úchvatná a režisér si pohrál s detaily. Ovšem co se týče příběhu, jedná se o průměrný "životopis" Kaspara, který celý život strávil zavřený ve sklepě, neuměl mluvit, chodit natož číst a psát. Ujmou se jej ale naštěstí ti správní lidé a pomalu se z něj stává (jakž takž) kultivovaný člověk. Film je spíše lahůdka pro fajnšmekry. ()
Werner Herzog a jeho německá ultra kláda. Na tento typ filmů musí být člověk nachystaný, odpočatý, jinak prostě v sále vytuhne. Byl jsem po celém dni v práci unavený... a ke své cti přiznám, že jsem neusnul, v některých fázích filmu to pro mne bylo ale složité. Celý film se mi jako celek zdál nezvládnutý, dramaticky rozháraný. Bizarnost některých neherecky působících individuí byla téměř fyzicky zaznamenatelná a Bruno S. (a jeho frenetické pohledy do kamery), to je tedy zjev luxusní, to ano. 60% ()
Film nepůsobí vůbec tak tajemně, jak by měl. Bruno S. jako Kašpar též nepředvádí žádný strhující výkon (na neherce je však naopak slušný) a pohled na něj po několika scénách omrzí, přičemž on by měl být hlavním tahounem. Prakticky se ve filmu nic neřeší, i když to by tak nevadilo, pokud by film byl myšlen jako poetický pohled na jeho život. Kromě pár zajímavých frází jsem si od Herzoga nic neodnesl. ()
Film sam o sobe je velmi pusobivy a zajimave pojaty. Herecke vykony jsou taky vyborne, jen mi bohuzel nesedlo to, ze Kaspara Hausera (coz mel byt v dobe, kdy se objevil mlady chlapec/pubertak), hral chlapik (herecky ovsem vyborny), kteremu bylo v dobe nataceni nejakych 42 let! :( Myslim si, ze by cely film vyznel uplne jinak, kdyby Kaspara hral nekdo, kdo by vypadal tak na 25 let... Poznamka na okraj - v jednu chvili mi Kaspar Hauser v provedeni Bruna S. pripadal spis jako Ralph Wiggum (Simpsonovi)... ()
Zajímavý příběh, poněkud nezajímavě natočený. Co mě však opravdu dostalo do kolen, byl hned na začátku předlouhý záběr vlnící se trávy (obilí?) ve větru. Za to bych z fleku dala oskara:)) ()
"Zdá sa mi, že môj príchod na tento svet bol veľmi tvrdý pád." Werner Herzog evidentne nie je moja krvná skupina. Veď z jeho najslávnejších a najviac oceňovaných filmov považujem za výborný jedine Aguirre, hnev Boží (1972) (plus dokument Jaskyňa zabudnutých snov (2010)). Veľmi neobvyklý príbeh Kaspara Hausera ale radím k tomu lepšiemu z jeho tvorby. Film ma upútal nielen svojím zaujímavým príbehom, ale aj tým, ako je ten príbeh spracovaný. Neskutočná je už len predstava toho, ako asi vnímal svet človek, ktorý začal žiť v podstate až v dospelosti, akoby sa dospelý narodil. Najlepšia časť filmu je pre mňa tá, keď sa Kaspar v rodine učí tým najzákladnejším veciam (krásne sú scény s deťmi, či so zvieratami), naopak, pri tej cirkusovej pasáži sa to tak nejako zvrháva na frašku. Prejav neherca Bruna S. je v role Kaspara ozaj presvedčivý, pekná je hudba k filmu a výborné je aj celkové obrazové stvárnenie (páčilo sa mi, ako to mesto a ľudia v ňom uveriteľne dýchali históriou, pekné sú i tie obrazy krajiny). A napokon, výborný je i záver filmu s pitvou, ktorá to "všetko vysvetľuje". "Na čo sú ženy dobré? Môžeš mi to povedať, Katy? Ženy nie sú dobré na nič iné, len aby sedeli na mieste!" ()
Zdlouhavý nápor na divákovu trpělivost a neherectví hlavního hrdiny jsou aspekty odrazující od sledování filmu. Na druhou stranu Herzog servíruje netradiční příběh, který hlavně ze začátku udivuje a i když sledujeme pozdější osudy Hausera, tak zvládá zaujmout po celou dobu. Zklamal mě konec, přišlo mi, že vyšuměl do prázdna. ()
Bylo to dobré, vtipné, ale čekala bych možná emotivnější pojetí takového příběhu. ()
Reklama