Režie:
Jerzy HoffmanKamera:
Jerzy WójcikHudba:
Kazimierz SerockiHrají:
Daniel Olbrychski, Małgorzata Braunek, Tadeusz Łomnicki, Kazimierz Wichniarz, Władysław Hańcza, Ryszard Filipski, Leszek Teleszyński (více)Obsahy(1)
Dvoudílný historický film Potopa natočil režisér Jerzy Hoffman podle stejnojmenného románu klasika polské literatury Henryka Sienkiewicze. Jeho děj se odehrává v 17. století, kdy do Polska vnikli Švédové pod vedením krále Karla Gustava a kdy zrada některých velmožů, jako Radziwillů umožnila, aby zaplavila celé kraje jako potopa. Sienkiewiczův román má komplikovanou konstrukci s rozsáhlým epickým dějem s mnoha vedlejšími motivy.
Tvůrci se soustředili především na osobní drama statečného olšanského důstojníka Andrzeje Kmicice a na plastický obraz Polska, které povstalo proti Švédům. Zachovali maximální věrnost předloze, museli se však vzdát některých částí, které nebyly pro sevřenou filmovou tabuli rozhodující. Dominantní postavou filmu je Andrzej Kmicic, kterému dal Daniel Olbrychski nejen románovou statečnost a mužnost, ale i mnohem větší psychologickou hloubku. Výborná kamera Jerzyho Wójcika vyjádřila režisérovu koncepci jak v panoramatických masových scénách v exteriéru, tak ve scénách, natáčených v reálném prostředí historických zámků. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (67)
Vypravny historicky velkofilm z polske koprodukce se Sovetskym svazem je ve vsech smerech dobre odvedene dilo. Avsak jsem si jisty, ze jednou za zivot videt staci... ()
Oscar 1 nominace: Cizojazyčný film ()
Skutočne impozantný zážitok. Skvostne vystavaný príbeh (pri takej predlohe by bolo hriechom čokoľvek iné), tradične kvalitná Hoffmanova réžia, presvedčivo špinavá dobová atmosféra (kostýmy a rekvizity bez chybičky) a hlavne výborne napísaná hlavná postava, ktorá sa značne vymyká "západným" superkladným rytierom maraisovského typu. Herecký výkon Olbrychského už dnes pôsobí trochu teatrálne a "prepálene", ale aj tak je obdivuhodný a k takej rozporuplnej postave sa vlastne dokonale hodí. Pre milovníkov historických filmov nutnosť. Pozrel som si ten 4,5-hodinový kolos na jeden záťah a ani sekundu som sa nenudil. ()
Polská kinematografie se koncem 60. a počátkem 70. let vyznačovala především výpravnými historickými eposy. Potopa mezi nimi zaujala jedno z nejpřednějších míst, a zcela po právu. Výborné herecké výkony, skvělá práce s kamerou, realisticky zobrazované bitvy, hold, tehdy to ještě polským filmařům šlo. ()
Už jsem se o polácích a jejich umění ztvárnit historická díla zmiňoval pochvalně v Křižácích, kteří byli ponurejší a syrovější než Potopa. Potopa ztvárňuje ale už novější dobu - 30.letou válku a vše co k ní patří... Nezapomenutelná byla scéna, když hlavnímu představiteli (D.Olbrychski) pálili bok (chuťovka) a na jeho krmení švédského děla :-) ()
Přímo dechberoucí převedení Sienkiewiczova románu na filmové plátno, jehož atmosféra z filmu přímo sálá. Krev je krvavá, šavle rezaté, všude bláto a sníh. Tohle se dnes už bohužel netočí. Bez digitriků a hyperakční kamery se zřejmě neobejdem. Navíc s výtečnou hlavní postavou - plukovníkem Ondřejem Kmiticem, který není neprůstřelnou snůškou všech ctností, ale obyčejným zranitelným chlápkem s množstvím mušek a much ve výborném podání Daniela Olbrychského. ()
Velkolepý historický "epos" vyprávějící až o neuvěřitelně zdatném plukovníkovi polského vojska, který bojuje nejen s útlaky ve vlastních řadách, ale i s cizáky Švédy, kteří si chtějí podmanit jeho vlast a se svým vnitřním svědomím, neboť zavinil přímo i nepřímo smrt mnoha nevinných... Polští váleční hrdinové, národní hrdinové jsou zde skoro všichni srovnáni v řad. ()
Polský velkofilm z dob války se Švédskem (1655), kdy důstojník Kmicic z Litvy splňoval svým nevázaným chováním přesně představu polské šlechty (hodování, pití, a to další...), bohužel také násilí vůči civilnímu obyvatelstvu. Andrzej se uchází o krásnou Olenu, která se jej pokouší přivést k rozumu, stejně jako nejlepší šavle Polska pan Wolodyjowski. Klasický historický román v epickém zpracování, dva filmy s masivní výpravou, ale pozor. Souboje a vojenská složka, kostýmy, ježdění koní to je vše na nejlepší úrovni i dnes, stejně jako kamera. souboj Kmicic Wolodyjowski v prvním dílů je mezi mnoha šermíři a učiteli šermu viděn jako nejrealističtější souboj v všech dob! Skvěle vybraní herci, perfektní režie a historický nádech s velkou porcí romantismu předlohy. Podle mě by film klidně mohl znovu do kin, viděna remasterovaná verze, rozdělená na dva díly. ()
70% Překvapivě celkem zajímavý, i když únavně dlouhý film. Nejvíce mu ublížil český distributor, který vydal cosi, čemu se snad ani nedá říkat DVD - pouze dabing, žádné úvodní titulky... brrr. ()
Ačkoliv nemám rád válečné filmy, posuzuji tento jako film historický, natočený víceméně dle pravdivých událostí a dle románu Henryka Sienkiewicze. V tomto směru jde skutečně o velkolepé filmové dílo (není bez zajímavosti, že Jerzy Hoffmann je v Polsku veden v seznamech Židů a komunistů). Co se ale týče vlastního filmu: ó, kdyby tak Češi dokázali natočit alespoň něco podobného např. na téma Bílé hory (ale podle pravdy, ne ideologicky v duchu masarykovském, nebo komunistickém či současném liberálně - relativistickém)! ()
Natočiť Sienk iewica, to si vyžaduje odvahu a um, zložitá kniha a urobte z toho jednoduchý príbeh. 300 minút je dosť, no kniha by bola na 3000 minút. Dobrý výber hercov a prvé dve hodiny dosť zaujímavé. Žiaľ pozornosť diváka s pribúdajúcim časom ochabuje. Navyše pri nepoznaní poľkých historických reálií to môže vyznieť únavne a nezrozumiteľne. ()
"Potopa" možná postrádá rychlý spád a vybroušenost akčních scén pozdějšího "Ohněm a mečem", osahuje ale všechno, co divák od Hoffmanova historického velkofilmu očekává - dokonalou a historicky věrnou výpravu, velkolepé bitevní scény, sympatické herecké výkony (kromě suverénního Olbrychského a jeho partnerky mne zaujali hlavně F. Pieczka a Bruno O´Ya) i romanticko-dobrodružnou linii a milostnou zápletku. Co se předlohy týče - Sienkiewiczův román je i dnes strhující četbou, zájemcům o podrobný a téměř vyčerpávající pohled moderní historiografie na dané období polských dějin a historické osobnosti vystupující v "Potopě" bych ale doporučil knihu švédského historika Petera Englunda "Nepřemožitelný. Historie první severní války" (česky NLN, 2003). ()
Rozmáchlá polská velkoprodukce v televizních kulisách a s televizním herectvím. Roztahaná nevýpravná nuda. ()
Je to teda mazec na dokoukání, trvalo mi to dohromady asi pět večerů, nicméně nelituju. Hlavní hrdina, který se uvede tím, že týden před svatbou spolu s kumpány znásilní pár místních děveček, střílí do historických obrazů a vypálí sousední vesnici, incl. pobití žen, dětí, starců a vůbec všech, to se teda běžně nevidí. Vůbec plukovník Kmitic stojí za to, i když na dnešní poměry jeho představitel trochu přehrává. Jeho snoubenka je velice pěkná - to měli Poláci při váběru šťastnou ruku. Taky šermíř pan Wolodyjovski je dobrý. Dohromady je to povedený historický velkofilm, kde bych si přál snad jen občas trochu míň řečí a víc velkých bitev. Ale celkově jsem spokojený. ()
Teda, to jsem koukal. Poláci vážně umí (nebo uměli). Kmitic byla perfektní nejednoznačná postava. Přerod z toho hajzlíka do velkého hrdiny byl dobře zahraný atd. Mohl bych pět chválu na všechno možné, ale omezím se na scénu, při které mi zamrazilo. "Chlapci, odpusťte mi mé hříchy." "Odpouštíme. I vy nám, táto, odpusťte." Odpouštím." Následuje krátká bitka, v níž všichni tři zemřou. ()
Na jedné straně skvělá výprava, na straně druhé těžko stravitelná, přepálená stopáž. Vydržel jsem, nelituju toho, ovšem pro příště si výběr takto dlouhého filmu radši pořádně promyslím. Navíc si myslím, že scén, které divákovi utkví v hlavě je na pětihodinový velkofilm poměrně málo, ale nic to němění na tom, že poláci ve své době točit uměli. Proto, kdo má výdrž a rád si vychutnává historické eposy, vřele doporučuji. ()
Velkolepě natočený příběh, který se ve své době stal legendou. ()
Prostredný diel Sienkiewiczovej národnej trilógie si vďaka svojmu pôsobivému realistickému spracovaniu z ktorého je krásne cítiť tú špinu, blato, pot a krv patrične vyslúžil aj uznanie v zahraničí. Veľkú zásluhu má na tom predovšetkým dobre zvládnutá Hoffmanova réžia priam plasticky vykreslujúca obraz Poľska tích čias, charakterovo rozporuplná rola hlavného predstaviteľa, no tiež i dobre vybraté vedľajšie postavy a komparz. Ak by som mohol trocha porovnávať s Ohňom a mečom (Pána Wolodyjovského som totiž videl už veľmi dávno), tak Potopa v mnohých smeroch omnoho viacej veľkolepejšia (je vidieť, že peniazmi sa nešetrilo) čo je poznať hneď už v davových scénach v ktorých tu záverečná bitka poľahky strčí do vrecka všetko to, čo sa v Ohňom a mečom dalo vidieť. Napriek tomu spracovanie poľsko-ukrajinského konfliktu považujem predsa len za vydarenejšie. Osobne by som jediný výraznejší problém filmu videl v jeho takmer 5 hodinovej dĺžke, ktorá predsa len pre niekoľko nudnejších a zdĺhavejších pasáží robia film trocha ťažkopádnym a hlavne pri pozretí na jeden krát ťažšie stráviteľným. Snáď preto by si film možno zaslúžil nižšie hodnotenie, dávam však 4* nakoľko sa predsa len jedná o skutočne pôsobivý zážitok. ()
Pravý středověk. Špína, bahno a krev. A taky středověké mučení. To všechno uvidíte v tomto skvělém historickém velkofilmu polského režiséra Hoffmana. Daniel Olbrychski hraje Andrzeje Kmicice, hlavní postavu románu, skvěle, stejně jako jeho chladná láska Oleňka v podání Malgorzaty Braunek. Film je o obsazení části Polska švédskými vojsky a o vzájemných půtkách mezi polským králem a jeho šlechtou. Ti se bijí mezi sebou místo toho, aby bránili svou vlast, Polsko. ()
Jerzy Hoffman je možno prehliadnutý tieňom A.Wajdu a K. Kieslowského, ale z filmom ako Mastičkár či Potopa a podľa toho čo som mal možnosť vidieť - z cela neoprávnene. Táto vojnová sága o švédskom vpáde do pohraničia Poľska 17.storočia a následnej územnej "potope" celistvého územia zapríčineného aj značnou časťou kariérnych zradcov vo vlastnom štátotvornom úrade stojí za serióznu vedeckú dišputu. Sienkiewiczov román, hoci som nemal to šťastie ho čítať je veľmi komplexne a psychologicky bohate textúrne prerozprávaný. Stavia síce na vandrovskú cestu Kmičičových odbojov a jeho láske k blonďavej domácej, ale akúkoľvek formalistickú predvídavosť disociačne neguje. Každé rámovanie je síce tradicionalistické a neexperimentálne, ale v klbku zaprášených kostýmov a vonkajšieho smogu dýcha skutočný život historického výkladu, konania postáv sú podopreté úžasným intuitívnym porfóliom a dej, dokonca i na miestach, ktoré sa môžu na prvý pohľad zdať, že sa ťahajú - drží v napätí a dokáže neuveriteľné veci. Aj Dersu Uzala stavia na vzájomnej úcte a dôvere vonkajška (neistota) a vnútra (duch) a divák má možnosť stotožňovať sa z vyprofilovaného deja na vysokej umeleckej úrovni. ()
Reklama