Režie:
Paul SchraderScénář:
Paul SchraderKamera:
Alexander DynanHudba:
Brian WilliamsHrají:
Ethan Hawke, Amanda Seyfried, Philip Ettinger, Michael Gaston, Cedric the Entertainer, Victoria Hill, Bill Hoag, Elanna White, Kristin Villanueva, Erica Fae (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Ernst Toller (Ethan Hawke) je nešťastný kněz z malého historického kostela na severu státu New York, jehož život se radikálně změní po setkání s Mary (Amanda Seyfried) a jejím manželem Michaelem, labilním ekologickým aktivistou. Prázdný kostel a stále silnější pocit, že svět se řítí vstříc katastrofě, Tollera donutí pustit se do nebezpečného podniku s nadějí, že se mu konečně podaří získat zpět nahlodanou víru a naplnit své poslání – napravit křivdy, které se kolem něj dějí. (Bontonfilm)
(více)Recenze (149)
„Prošel“ puritánskou křesťanskou výchovou, napsal pár uznávaných publikací, pro Scorseseho vytvořil několik ceněných scénářů. Režisér a scénárista Paul Schrader o sobě dal zase vědět a prostřednictvím bývalého vojenského kaplana se potýká s pochybnostmi o smysluplnosti svého poslání i svého života. Pozná manželský pár, kdy si on, labilní ekologický aktivista, sáhne na život. S ní se sblíží, do toho stále vzrůstá vnitřní neklid, hlasitěji se ozývá vážná nemoc, a navíc je jeho kostel pořád poloprázdný. V posledních letech se na jeho filmy spíš jen kdesi v policích prášilo, a ačkoliv Schrader natočil další ne zrovna divácky přístupný film, moc si tentokrát pomáhá vlastním přemýšlivým scénářem, a rovněž hereckým chameleonem Ethanem Hawkem, který je (znovu) jednoduše skvělý. ()
Oscar 1 nominace: Scénář ... ... .... Zlatý Lev - výběr ()
Návrat k Bressonovi nejen tematizací osobní zodpovědnosti za stav světa (základní dějová kostra je v podstatě Deník venkovského faráře, ekologická linka připomíná Bressonovy skeptické pozdní filmy), ale také rigorózním minimalistickým stylem. Akademický formát, skoro monochromatický obraz (Schrader chtěl původně točit černobíle), odměřené herectví, opakující se střihové postupy (každé jejich narušení nám něco podstatného sděluje nebo přesměrovává naši pozornost) a kompozice (od symetrických film poté, co protagonista začne pochybovat, přechází k nesouměrným). Jen zcela výjimečně pohyblivá kamera. First Reformed je sice vážný a pomalý film neobyčejné formální přísnosti, ale zásluhou thrillerového rámce a nastolování dobově relevantních otázek (bez jednostrunného karatelského tónu v duchu „Old Man Yells at Cloud“) nepůsobí těžkopádně. Jakkoli má film „staromódně“ konfesní charakter, mezi deníkovým voice-overem a tím, co vidíme, vzniká inspirativní napětí. Toller neustále svádí boj mezi svými myšlenkami a tím, co může ve své pozici nahlas vyjádřit. Při psaní deníku sice slibuje, že nebude nic zatajovat a škrtat, ale některé deníkové zápisky vzápětí raději ničí. Obsah jiných (těch posledních) nám je pro změnu utajen. Jako kněz plní Toller určitou společenskou funkci. Slouží druhým a jako takový cítí zodpovědnost za stav světa a propadá deziluzi a alkoholismu, protože není schopen nic změnit. Z pasivity jej vytrhne až setkání s mužem, který kvůli environmentální zkáze nechce na svět přivést potomka. Nastolením dilematu mezi soukromými myšlenkami a veřejnými činy se First Reformed liší od Taxikáře, Schraderova předchozího dramatu o trápení muže znechuceného společností, z něhož minimálně během noční jízdy autem otevřeně cituje. Schraderův scénář a Hawkovo soustředěné herectví fascinujícím způsobem vyjadřují Tollerovu pomalou proměnu, která je současně propadem do temnot i vzestupem do vyšších sfér bytí (transcendencí). Na začátku ještě Michaelovi radí, aby žil pro to, co člověka přesahuje, ke konci si však uvědomuje nedostatečnost skutečnosti, že církev namísto přítomných problémů řeší duchovní otázky a posmrtný život. Vnitřní klid nachází až po učinění rozhodnutí, jak bude na globální oteplování, ztrátu zájmu o náboženství (na jeho kázání sedí obvykle cca pět lidí, kostel slouží spíš jako obchod se suvenýry) a radikalizaci mládeže reagovat. Poprvé netráví večer sám se skleničkou whisky, ale v restauraci, kde jí rybu. Rozhovor s Michaelem současně nastoluje ústřední myšlenku života jako hledání rovnováhy mezi zoufalstvím a nadějí. Michael zprvu zosobňuje zoufalství, Toller naději. Později se jejich pozice komplikují. Zoufalství i naději nabízí také dvojznačný (resp. dvojitý) konec. Sděluje dost na to, aby mohl být film uspokojivě uzavřen, ale ne tolik, abyste pak několik dnů netrávili přemýšlením nad tím, co přesně Schrader jedním ze svých nejlepších filmů, které lze sledovat jako stylistické i tematické završení jeho dosavadní tvorby, sděluje. 90% ()
Název filmu je vševypovídající. Zoufalství a naděje. S tím, že ta naděje je tady ještě k tomu hodně sporadická, až neexistující. Film se totiž dost nepřímo strefuje do církve a tu zde prezentuje depresivní kněz, kterého hraje Ethan Hawke. Tomu to i docela jde. Dokonce má film řadu zajímavých nápadů a výživnou atmosféru pro milovníky smutku…jenže to, co předvede na konci filmu, je prostě tak trošku ulítlý. ()
Organizace pro ochranu zvířat PETA ve svých letácích používá slogan Jesus was a vegetarian - a já si spolu s Paulem Schraderem myslím, že Ježíš nutně musel být i zanícený ekolog! Silný film! ()
Schrader jako scénárista ano, jako režisér ne. Nebo jsme prostě jen moc daleko. Hawke ve filmu roztomilý, ve Velkém sálu KVIFF oslnivý. (3,5* konec laskavý) ()
„NEVÍM, CO BUDE V BUDOUCNU. MUSÍME SE ROZHODNOUT NAVZDORY NEJISTOTĚ. MOUDROST JE UCHOVÁVAT V HLAVĚ DVĚ PROTICHŮDNÉ PRAVDY. OBĚ NARÁZ. NADĚJI A ZOUFALSTVÍ. BEZ ZOUFALSTVÍ NEMŮŽEŠ ŽÍT V NADĚJI...“ /// Hodně filozofování. Reverend Toller vypráví… vede rozhovory… je to vopruz. Nemá to tempo, je to něco mezi artem a malým TV dramatem. Reverend píše deník… nuda. Pocity, myšlenky… furt tak nějak o vůli Boží – bez (zaplať pán bůh) modliteb či kázání. Ekologický varování za pomoci víry… Konec zajímavej – teda aspoň chvíli, ale celkovýmu hodnocení nakonec moc nepomohl. Ledaže by…na základě příběhu otce Tollera církev přestala přijímat dary od lidí znečišťujících přírodu. Aha… /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Neznám historku, kterou zná každej klerik. 2.) Na pohřbu mi budou hrát tu o fosilních palivech ničících Zemi. 3.) Thx za titule „Parzival“. /// PŘÍBĚH *** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Boží mlčení a nářek světa jako bažina, kde člověk marně našlapuje dno. Schrader se na konci své kariéry vrací zpět ke kořenům. V "Zoufalství a naděje" rezonuje nejen koncept "Taxikáře", ale také autorův dlouholetý obdiv k Robertu Bressonovi. Jemu se přibližuje nejen v rovině morálních motivů, ale také strohým úsporným stylem, jenž dává plně vyznít napětí a dramatu v nitrech postav. Před více jak čtyřiceti roky šokoval "Taxikář" obrazem světa natolik zkaženého, že jako hrdina z něj může vzejít impulzivní maniak sám prohnilý zlobou a s pokřivenou morálkou. Ve svém posledním filmu ukazuje Schrader svět a existenci, které děsí nikoli na úrovni bezprostředního ohrožení, nýbrž tím, jakou úzkost a beznaděj v nás vyvolává, když ho přestaneme bezhlavě a egocentricky žít a zkusíme ho racionálně nahlédnout. Trudnomyslnost "Zoufalství a naděje" ještě stupňuje vnitřní bolest ústřední figury, a to nejen emocionální, ale i tělesná, přičemž právě tato bolest se stává katalyzátorem paradoxního procesu nalezení nové víry pro hrdinu, který oddal svůj život službě Bohu. Chvílemi by se mohlo zdát, že Schrader nabízí až příliš snadná východiska, ale je to stejné povrchní šálení jako v případě závěru "Taxikáře", kde také zdánlivě konejšivá normálnost pouze zastírá extrémnost a děsivost všeho předchozího. Tentokrát by se mohlo zdát, že se Schrader spokojí s další bressonovskou aluzí, jenže ta právě v kontextu děsivého světa musí být radši milosrdně utnutá do závěrečných titulků. Na rozdíl od problémů, které viděl Travis Bickle, ty současné totiž nezmizí stiskem spouště, ani políbením. ()
// Náročný, neveselý, přemýšlivý film, jehož český překlad sice shrnuje co je na povrchu, mnohem zajímavější je ale to pod tím. Žádná environmentální katastrofa se totiž nevyrovná nejistotě v kombinaci s pocitem viny, který člověka sežere zevnitř dřív, než si kdokoliv stačí všimnout. Teda, skoro kdokoliv :) 8/10 ()
Zážitek hlavně fyzický. Schrader zobrazuje dokonalou destrukci člověka a vlivu člověka pro okolí. Uhrančivá atmosféra nedá vydechnout. Spirituální přechod do Vesmíru a nad krajinu podmanivý. Podobný trans jsem zažil u Kalvárii (2014) od McDonagha. ()
Plný film, do kterého tvůrci formálně i obsahově vsadili velké množství nápadů, přičemž se ale drží určité strohosti a minimalismu - a právě kombinace těch dvou protichůdných aspektů je tak zajímavá. ()
Psychologická sonda do hlavy jedného farára, ktorý si zhodou viacerých okolností pomaly uvedomuje, že nie je všetko tak, ako veril, že je. Osobný zdravotný stav, znečistenie životného prostredia a zoznámenie sa s environmentalistickými názormi jeho dvoch ovečiek mu postupne pomáha odhaľovať cirkevné dogmy držiace ľudí v stave nečinnosti – lebo, že „všetko je tak, ako Boh chce“. Charaktery postáv sú vykreslené veľmi realisticky, človek sa do nich dokáže ľahko dostať, aj vďaka silnej ekologickej pointe... „Rozzuřily se národy, ale přišel hněv tvůj, čas, abys soudil mrtvé, odměnil své služebníky proroky a všechny, kdo jsou svatí a mají úctu ke tvému jménu, malé i velké; abys zahubil ty, kdo hubili zemi. (...) Oblečte plnou Boží zbroj, abyste mohli odolat ďáblovým svodům. Nevedeme svůj boj proti lidským nepřátelům, ale proti mocnostem, silám a všemu, co ovládá tento věk tmy...“ ()
„Even a pastor needs a pastor..“ První záběr s přibližováním se ke kostelu, lehce hororový s ševelením větru a skřehotem ptáků, to byl dobrý lapač a pak mě už Schraderovo bezútěšné drama o hledání rovnováhy mezi zoufalstvím a nadějí nepustilo. Ve své zdrženlivosti účinná forma, obsah a myšlenky nutící k zamyšlení, Ethan Hawke se jako Taxikář s kolárkem překonává a překvapí i za normálních okolností šaškující Cedric the Entertainer. Enviromentalismus a křesťanství jsou jen kulisy, tenhle boj probíhá dnes a denně v každém z nás a režisérova volba jednoho ze tří alternativních konců nás přesvědčí o jeho tvrdosti.. ()
Príkre rozpory medzi konaním cirkvi ako inštitúcie a slovom Božím. Farár ich postupne odkrýva reflexiou denníkových záznamov, no najmä oboznámením sa s trápením sa manželov, jeho farníkov a zároveň ekologických aktivistov. Poznáva neutešený stav sveta, pokrytectvo správcov a sponzorov náboženstva a silu odhodlania v správnu vec. Tentokrát tú, ktorá sa postaví na obranu Zeme a zabránenia jej ďalšiemu znečisťovaniu. Znečisťovaniu pôdy, ovzdušia, viery i jeho symbolov tými, ktorí ubližujú permanentne dnes a denne. Čo môže v tejto situácii kňaz? Teda ten, ktorý sa musí vždy podvoliť cirkevnej hierachicky vyššie postavenej persóne? Teda tej, ktorá rozhoduje o prijatí sponzorského daru na opravu kostola a výročnú slávnosť z rúk najväčšieho miestneho priemyselného podnikateľa a zároveň znečisťovateľa v okolí. Nuž, asi len návrat ku koreňom. Bolestivý, trpký, autentický. Prirodzene a nenútene pôsobí celý film, s ľahkosťou ukazuje každodenný život a strádanie duchovnej osoby, snažiacej si zachovať pôvodné kresťanské ideály v každodennom prežívaní. ()
Niekto sa dokáže ľahko identifikovať so Super-Manom, Spider-Manom alebo Batmanom, ja napríklad sa ľahko dokážem identifikovať s reverendom Tollerom a takisto s ekologickým aktivistom Michaelom. Toto veru nie je feel good film, v akých zvykne Amanda Seyfried bežne vystupovať. Jeden človek ale svet nespasí, bohužiaľ. Depresívny kúsok pojednávajúci o neutešenom stave našej planéty. ()
Nervydrásající polemizování nad nepříjemnou otázkou, jsou-li deprese, stavy úzkosti a - v krajním případě - sebevražedné sklony duševními nemocemi a příznaky lability, anebo indikátory nadprůměrné inteligence, sebeuvědomění a "vyššího" prozření. Dobře z toho filmu nikomu nebude. Nikomu. ()
Vynikajúca festivalovka, Pod kožu sa síce dostáva pomalšie, ale nakoniec zasiahne kam má.Veľkú zásluhu má na tom fantastický Ethan Hawke. Schrader sa po rokoch prešľapov prekonal a v duchu Taxikára priniesol sondu spoločnosti, ktorá je univerzálnejšia, než by sa na prvý pohľad mohlo zdať. Akurát tu okatú antitrumpovskú ekoagitku (aj keď optávnenú) si mohol odpustiť. Finále strhujúce. 9/10 ()
“Slow burning psychological drama” v akademickom podaní veterána Schradera ktorý na staré kolená dokazuje že majstrom remesla vždy bol a stále je. Zo spisovateľského pohľadu je to metodicky napísaná dráma s presahom v ktorej logicky možno očakávať odtiene "Taxikára", ale takisto dokonalú hru s diváckym očakávaním a následnou katarziou. Ako režisér Paul exceluje a jeho pozornosť je upriamená prevažne na strohú formu, ktorá v prvom rade stojí a padá na nápaditej práci s kamerou a v druhom rade porušuje pravidlá pridaním prvku ala Tarkovsky a pocitového soundtracku. Samostatnú kapitolu potom tvorí Ethan Hawke a jeho minimalistické herectvo, ktoré presne vystihuje pojem vnútorný boj kde sa navzájom prebíja nádej so skepsou. “First Reformed” je neočakávane komplexným a precízne spracovaným dielom, ktoré obstojí jak v rámci spoločenskej kritiky, tak existenciálnych otázok. ()
Na druhý den jsem už prakticky ani nevěděl o čem že to celé vlastně bylo. A jo Ethan Hawke si oblékne vestu s trhavinami a skočí mu do náruče Amanda Seyfried. Za mě se jedná o docela solidní akademickou nudu, která možná nebavila samotnou Akademii. 50% ()
Ethan točí na starší roky čím dál lepší filmy.. Já tomu knězi tak věřil. Wow. ()
Reklama