Režie:
Jiří KrejčíkScénář:
Otakar KirchnerKamera:
Vladimír NovotnýHudba:
Zdeněk LiškaHrají:
Jana Brejchová, Jan Šmíd, Petr Kostka, Jiří Kodet, Vladimír Menšík, Jiří Štíbr, Ladislav Pešek, Eva Šenková, Vlasta Chramostová, Marie Brožová (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Nedoučená šestnáctiletá kadeřnice Jitka uteče z domova mládeže a vrátí se k partě chuligánů, kterou vede mladík Vilda. Všichni se poflakují po pražských pasážích a peníze si obstarávají drobnými krádežemi a podvody. Jitka se jednoho dne zalíbí číšnickému učni Tonkovi. Dívka jeho city opětuje, ale zároveň ho nechce strhnout na šikmou plochu. Její kumpáni však žádné zábrany nemají. A tak se Tonek stane členem jejich party… České drama Probuzení natočil v roce 1959 režisér Jiří Krejčík s mladičkou Janou Brejchovou v roli svůdné, ale nezvladatelné dívky z ulice. Příběh filmu se odehrává v retrospektivě: je uveden optimistickým začátkem i koncem, ve kterém je z Jitky slušně upravená a spořádaná mladá žena. Tento rámec však Krejčík musel do filmu dodat proti vlastní vůli. (Česká televize)
(více)Recenze (102)
Je to taková předzvěst české vlny, dnes zvané Zlatá šedesátá. Na rok 1959 je to fakt odvaz, takhle zobrazit iobyčejné lidi a zkaženou mládež - a to včetně detailů ("od mala jsem vyrůstala u cizích, ale oni na mne jen brali peníze" - jistě i takoví pěstouni byli, ale přiznat to v zemi, kde zářivou budoucnost nebuduje jen hrstka zaprodanců imperialismu, která ještě nesedí ve vězeních nebo nemaká v pracovních táborech? Kvalitmí filmařské řemeslo, včetně kamery. ()
Krejčík opět zaválel. Svého času veliký hit mezi mladými u nás i v zemích ´východního bloku´, který udělal z mladičké Jany Brejchové mezinárodní hvězdu. Bez jakkýchkoliv náznaků ideologizace generační výpověď mladé generace, která se v poststalinské době pozvolna tajících ledů může začít zhluboka nadechovat, rebelantství a nesměle nastupující rock´n´roll. Vynikající Petr Kostka ve svém hereckém debutu. Závěrečná optimisticky laděná scéna znovusetkání byla i přes nesouhlas Krejčíka dodána na popud schvalovatelů. ()
Rok před svým vrcholným snímkem Vyšší princip natočil Jiří Krejčík drama Probuzení, které takřka symbolicky předznamenává charakter doby, uprostřed schematismu filmové tvorby 50. let, toho nejtemnějšího období novodobé české historie, které se plně vyrovnává protektorátním časům, byl Krejčík schopen již netočit budovatelské filmy, ale prosadit si vznik psychologického dramatu signalizující postupné tání dogmatismu 50. let... Sonda do života problémové mládeže (tzv. pásků) stojící mimo zářné budovatelské snažení národa prezentované oficiálními sdělovacími prostředky je přelomová už svou existencí - prezentace a vlastně už samé připuštění existence podobných lidí, jaké zobrazuje film, byla v kinematografii té doby cosi neslýchaného. V budovatelském filmu jsou jen dva póly hrdinů - uvědomělý komunista a zavrženíhodný třídní nepřítel, tady je ovšem prezentován nový pohled - i třídní nepřítel může mít sympatie divákovy. Krejčíkův film je sice ještě zatížen stigmatem doby svého vzniku, ale 3 roky po smrti Stalina a Gottwalda a Chruščovově odhalení kultu osobnosti se přece jen už pomalu prolamují ledy. Ten film je i dnes krásný, křehký a lyrický a někde uvnitř hluboce smutný, což se uprostřed rozjásaného budování socialistických zítřků u filmu ze současnosti hledá jen stěží. Jde rovněž o silnou generační výpověď, s jinými filmy se soudobá mládež mohla ztotožňovat jen těžko. Potěší herecké výkony i účast celé plejády začínajících pozdějších hereckých legend, stejně jako výborná kamera, v jejímž pojetí je dobová Praha neradostná a šedivá... Překvapila mne hudba Zdeňka Lišky, prakticky vůbec se mi ji nepodařilo identifikovat a o jeho autorství jsem si přečetl až v závěrečných titulcích...ještě evidentně nenese znaky typické pro pozdější mistrovu filmovou tvorbu... Rok 1959 a postupné prob(o)uzení společnosti hybernované okovy komunistické totality... ()
Socialistické exploitation o dekadentním životě pásků, kteří do morálního bahna stahují Janu Brejchovou ale vzorňácký jinoch z ní nakonec udělá vzornou občanku. ()
Film se sice natočil v temných 50. letech, ale mládež v tomto filmu rozhodně nepatří mezi nějaký uvědomělý svazáky a pionýry. Žádnou bolševickou agitku jsem neobjevil a téma o rebelující mládeži je nadčasový, takže klidně by někdo mohl podobný dílo natočit i dneska. Příběh je uvěřitelnej, postavy nejsou taky žádný černobílý figurky a tehdy začínající mladý herci jako Brejchová, Kostka nebo Kodet působili věrohodně. Jsou tam nějaký hluchý místa jako třeba hraní volejbalu, ale celkově tenhle film musim pochválit. Jinak mě zaujalo, že Josef Kemr už tenkrát vypadal jako doochodce. ()
Byl jsem až překvapen, jak moc opravdový tenhle film je. Vzdor době svého vzniku jde o výborný, skvěle zahraný příběh s v českém filmu ne příliš častou romantickou zápletkou, jejíž dobrý konec mě v tomto případě vyloženě potěšil. Aby ne, na filmu se sešli režisér Krejčík a nastupující generace českých herců. Jak to, že mě film o mladých z roku 1959 osloví víc, než současné "generační výpovědi" polistopadových příštipkářů? ()
Velmi zajímavý příběh, kde víc než postava Jitky zaujme diváka Tonek, který se díky své zamilovanosti propadá do čím dál většího srabu, postupně nejen finančního, ale i existenčního, až se zdá, že není cesty zpět, v každém případě publikum s ním plně soucítí. Mladí herci byli přesní a film na jejich výkonech z nemalé části stojí, stejně jako na prohlubující se bezvýchodné a depresivní atmosféře. Celkový dojem trochu sráží vykonstruovaný konec, proto slabší 4* ()
Skvostně zahrané drama z prostředí "ulice" pana režiséra Krejčíka ... úžasná Jana Brejchová! ()
Tohle je směr, kterým se český film neměl vydat. Ale Janka už byla připravená vyplout. "Marcel! Rock!" Na druhou stranu se netvařme, že jde o něco ultra průlomového a inovátorského, protože tyhle filmy o rozbouřeném mládí, které prožilo dětství za války a v pubertě už jim to bylo dávno putna, se točili všude na světě. Vzpomeňme na Marlona Branda v Divochovi, na Jamese Deana v Rebelu bez příčiny nebo na Horsta Buchholze v Die Halbstarken. U nás to jen holt vyřešila roztočená sukně Jany Brejchový. ()
Mládí je krásné. Člověk má vše před sebou, může být kým a čím chce. Třeba si i přijít k penězům okrádáním druhých. A přesně to v tomto filmu dělá parta, v jejímž čele divák poznává hvězdy českého filmu na startu jejich kariéry. Petr Kostka svého grázlíka hraje stejně uvěřitelně jako Jana Brejchová svou na první pohled nevinnou a bezbrannou podvodnici oplývající krásou. Nelze se divit postavě Tonka v podání Jana Šmída, že jí podléhá a přistupuje na její hru, jež může skončit stejně tak dobře, jako fatálně špatně. Film velice rychle a příjemně plyne a já k němu nemám jedinou výhradu. Tohle byl zážitek, který se vyplatí absolvovat. [10. Noir Film Festival 2022] ()
Je tu cosi lyrického i smutného, cosi poněkud svérázného, možná to bylo dlouhé, ale čas mezitím příjemně utíkal. Brejchová byla krásná jako pohled z Hollywoodu. Když se k tomu přičte šedivá Praha, jde o neodolatelné zákoutí, které přitahuje jako magnet. Zážitek to je parádní. ()
Pozoruhodné bylo, jak zkaženost mládeže - pásků byla vykreslena v našem filmu snad vůbec poprvé se vyskytujícím hraním na otřískanou španělku "tvrdého" big beatu a "nemravným tancem", což byl jive nebo rock, nebylo to dobře rozeznatelné v té noci na vrakovišti. ()
Jana Brejchová, naše, bez skrupulí, nejvěhlasnější herečka mimo hranice Čech a také rovněž velice půvabná žena s drsným hláskem. ()
Výborná reminiscenční sonda do subkultury undergroundové mládeže a zároveň důkladná drobnokresba amorality jedněch pražských delikventů, která všem cinefilním fajnšmekrům nostalgicky připomíná, že stará škola stále neskutečně baví. Snímek lze brát jako retrospektivní generační výpověď která se nezdráhá přistoupit k jisté provokaci (sami uznejte, že při takových nepříznivých situacích by jste se nezachovali jinak), zcela autentické sociologické a behaviorální zrcadlo tehdejší společnosti bez jakýchkoliv příkras, neobyčejnou storku o naivitě a úskalích lásky, ale především pak jako nedocenitelný (a částečně i neprávem opomíjený) výkvět českého filmového neorealismu, který byl na přelomu 60. let prvopočátkem vzniku české nové vlny - 'Probuzení' si jednoduše zaslouží čestné místo ve zlatém fondu československé kinematografie.... Herecké obsazení k sežrání - Vladimír Menšík v epizodní roli číšníka boží, Jiří Kodet v jinošských letech k sežrání, a zejména pak Jana Brejchová se syndromem ADHD snímku bezvýhradně kraluje! Takový peněžní herpes jsem navíc ve filmu jaktěživ neviděl - což je jenom režisérova rafinovaná parafráze o tom, že materialismus a konzumismus je rakovinou společnosti. Scénka s volejbalovým zápasem nervydrásající. Krejčíkův majstrštyk! Aneb né každý byl za oněch časů inženýrem.... [#46.LFŠ] ()
Kde nabrala tato primitivní estébácká prasárna s imbecilní zápletkou 77%? Při tak průhledné přetvářce "sociální sondy"? (Na čsfd ještě vylepšeno klasifikací "psychologický".) Těžko říci, co je tu parádnější: zda patřičný třídní původ a mravní zkaženost rockandrollové mládeže nebo snadnost, s jakou se z té prašivé kočky (Brejchovou velmi přesvědčivě zahrané) stala solidní dívka. Nejlepší jsou ale všichni ti uvědomělí občané v ulicích. Jsme v době, v níž byli mladí lidé zavíráni do kriminálu za účast na dýcháncích s "nemravným americkým tancem". Tento fim má ukázat, že do kriminálu patří, ale že pro zbloudilé ovečky je možná cesta k nápravě. Zpočátku to vypadalo, že se budu aspoň dobře bavit a sympatizovat se zkaženci, ale to jsem se spletl. Hvězdičku dávám za výborného Kostku, pěkné dobové scény z ulic, z restaurací, od řeky a samozřejmě za báječný rokec na vrakovišti. ()
Sonda do mládežnického undergroundu na začátku 60tých let. Tonda je znechucen pokrytectvím a falešností své vlastní rodiny a proto se pokusí nalézt přátelství na ulici. Banda mezi kterou se zaplete pije, krade a podvádí lidi. Týhle partě schází k dosažení úplného dna pouze drogy. Dnes by se jim rozhodně nevyhnuli. Parta zkouší co může aby se alespoň najedli, ale srab a nouze free života na ulici se jim jen tak z paty neodlepí. Přesto se Tonda nevrací zpět. Nakonec se ale mizérie nakupí natolik, že jí nelze odolat. Naprosto revoluční pohled na nastávající desetiletí s perfektními hereckými výkony. ()
Být v roli Tonka někdo, kdo umí hrát a nemá na obličeji stále stejně stupidní výraz, mohl být film dokonalý. Brejchová, Kostka i Kodet se snažili napravit herecké kiksy Šmída, ale takoví kouzelníci, aby to zvládli, se ještě nenarodili. ()
Film nedávno zesnulé režisérské legendy Krejčíka táhne jednoznačně tehdejší herecká mladá krev. Brejchová, Kostka, Kodet a spol. prokázali, že se i v roztříštěném příběhu, který nemá silnou dramaturgickou strukturu a postupně jde do ztracena, se uměli orientovat a svůj talent neutopili. Pro mladší, respektive současnou generaci, to je film obtížně stravitelný a mentalita postav je až příliš odlišná, aby takové diváky oslovila. Šedesátá léta pak na ně mohou působit jako zjevení z jiné doby, kterým ale Krejčík nikdy nepodlehl a ani jim nepřisluhoval. Film je to trochu pozapomenutý. Není špatnou volbou si ho připomenout. 60% ()
Neorealizmus zavítal aj do československej izolácie a to v podobe Probuzení a napríklad Tam na konečné a ja nemám žiadne námietky, dokonca ma oba filmy bavili viac ako niektoré významné diela talianskych režisérov. Veľmi silne napísaný príbeh postáv, do ktorých pocitov sa bez problémov vcítite a ste s nimi spriaznení až do konca. Chápem, že záver môže pre mnohých snobov predstavovať ústup tvorcov pred tvrdšou realitou, ale osobne by ma doklepnutie príbehu do depresívnejšieho vyznenia sklamalo, čo súvisí bez pochýb so spomínanou spriaznenosťou s postavami. ()
Kdysi holt české filmy měly co říct. Tento se konkrétně věnuje rebélii několika mladých postav, které se ve svých životech ztratily a svými nezodpovědnými delikventskými činy zabředávají čím dál více do nicoty a beznaděje. Jejich psychologie je zde opravdu čitelná a velmi hutná (Jana Brejchová a Petr Kostka skutečně zazářili). A právě to dělá z filmu něco ryzího, téměř hmatatelného. Protože se dá uvěřit, že právě takhle to může být i ve skutečnosti, že jde o realitu. Moc se mi líbil smířlivý konec, který napovídá, že nic není ztracené a ze všeho je cesta ven, pokud člověk má vůli s tím něco dělat. ~(4,3★)~ ()
Reklama