Režie:
Jiří MenzelKamera:
Jaromír ŠofrHudba:
Jiří ŠustHrají:
Václav Neckář, Josef Somr, Vlastimil Brodský, Vladimír Valenta, Alois Vachek, Ferdinand Krůta, Jitka Bendová, Jitka Zelenohorská, Naďa Urbánková (více)Obsahy(1)
První celovečerní film režiséra Jiřího Menzela Ostře sledované vlaky vznikl v roce 1966 podle stejnojmenné novely Bohumila Hrabala. Po povídkovém filmu Perličky na dně a krátkých hraných snímcích Fádní odpoledne a Sběrné surovosti je i tento film dokladem nesmírné obliby, jíž se Bohumil Hrabal těšil mezi mladými umělci. Přepis útlé novely se vyznačuje na svou dobu originálním spojením nepatetického líčení okupačních let, jak se projevují na malém venkovském nádražíčku, a soukromých trablů jednotlivých hrdinů. Film ve své době vzbudil mimořádnou pozornost doma i v zahraničí, hlavně pro něžný i drsný humor, který prostupoval příběh o nelehkém dospívání mladého železničáře, i pro neobvyklý pohled na válečné dění. Snímek získal mnoho domácích i mezinárodních cen, mezi nimi i druhého Oscara pro naši kinematografii. Jako jediný zástupce naší kinematografie byl zařazen i mezi sto nejlepších filmů světa. Znovu budete mít možnost posoudit míru hereckého talentu Václava Neckáře, který v tomto filmu vytvořil svou první filmovou roli. Z dalších výborných hereckých výkonů připomeneme výpravčího Hubičku v interpretaci Josefa Somra, přednostu stanice v podání neherce Vladimíra Valenty, lidsky hřejivou paní přednostovou Libuše Havelkové a Vlastimila Brodského v roli kolaborantského rady. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (490)
JEDNODUCHO TRIUMF vtedajšieho Československa... OBCHOD NA KORZE z roku 1965 s podľa mňa najlepším slovenským hercom všetkých čias pánom JOZEFOM KRONEROM a paní Idou Kamińskou priniesol zaslúžene Oscar za najlepší zahraničný film Slovensku s režisérmi,ktorí sa narodili ešte v Rakúsko-Uhorsku,t.j Elmar Klos narodený v Brne a Ján Kádar narodený v Budapešti,tak nie je to čisto slovenská zásluha,ale rád by som,aby my Slováci sme mali aspoň, ako tak jedného zástupcu... Naši českí susedia sú na tom v podstate oveľa lepšie,po rozdelení sa získal KOLJA v roku 1997 to isté,čo Obchod na Korze a ešte dávno predtým práve snímok pána MENZELA OSTRO SLEDOVANÉ VLAKY,čo chcem naznačiť,že si vystačili samostatne s vynikajúcou predlohou pána BOHUMILA HRABALA s ústrednou dvojicou pán Václav Neckář a pán Josef Somr,ktorí sú takí excelentní ako spomínaná dvojica vyššie v podstate s tou istou témou,t.j druhá svetová vojna... Venujem sa filmu,o ktorom chcem napísať to,že je určite tým najdôležitejším,čo kedy vzniklo v českej kinematografii s pamätnými scénami,ktoré na tú dobu sú provokatívne,ale prikláňam sa na stranu tvorcov,ktorí sa snažia vypovedať viac podstatných udalostí,ktoré sa odohrajú v deji,ktorý nie je obyčajný... Dvojica je rozdielna, pracujúca na jednom pracovisku s problémami opačného pohlavia,kde musia riešiť ako sa s tým vysporiadať,čo preto urobiť,len otázka je,či obidvaja nájdu spoločnú reč? O české a slovenské snímky sa zaujímam strašne málo,ale ak sa naskytne možnosť vidieť práve takéto extrémne kvalitné,tak sa nemusím dva krát prehovárať.. ()
Již při prvním uvedení tento výrazný film hrabalovského a vančurovského režiséra-mistra ve mně zanechal hluboký dojem. Odvrácená, propagandisticky chválabohu nikdy nezneužitá tvář všedního dne "protentokrátu" Čechy a Morava, v níž, nezávisle na vůli protagonistů nejen tohoto tragického, a přece i úsměvného příběhu, zbýval - a zbývat prostě musel, protože život je vždy, nezávisle na naší vůli, žit se vším, co k tomu patří - i prostor na mezní životní situace vlastně mírového života, je nejsilnějším místem tohoto oskarového díla. Řada scén doslova zlidověla, tou razítkovací počínaje a tou mrazivou, připomínající Moravcovo kolaborantské běsnění, konče. Humor, který prochází celým scénářem, zůstává na stříbrném plátně nedotčen. Mám zato, že hloubka a plnost zážitku krátkého života Miloše Hrmy, který viditelně nese zřejmě řadu autobiografických prvků života tragického konkrétního jedince, musí oslovovat i dnešní mladou generaci. A účinně prostředkovat poselství nejdrsnější doby našich dějin minulého století. ()
Ostře sledované vlaky jsou společně s Obchodem na korze a Koljou jediným českým filmem, který kdy získal Oscara za nejlepší zahraniční film, který po roce 1966 učinil Jiřího Menzela jedním z nejvyhlášenějších českých režisérů, jehož pověst ho bude provázet ještě hodně dlouho po jeho smrti. Menzelův víceméně režisérský celovečerní debut (předtím měl na kontě pouze spolurežie povídkových filmů a studentské krátké filmy) položil základy jeho dlouhodobému adaptování a především dlouhodobé spolupráci se spisovatelem Bohumilem Hrabalem, kteří si společně velmi výrazně sedli a Menzel do konce své režijní kariéry stihl zadaptovat celkem 5 Hrabalových knih. Tím startem, který vše odstartoval je ale právě adaptace Ostře sledovaných vlaků, která se povedla až tak moc, že autor předlohy Hrabal upřednostňoval film před knihou! Menzel a Hrabal společně stáli za scénářem této adaptace a natočili něco skutečně působivého. Sám Menzel těsně po získání Oscara na otázku co americké diváky na filmu zaujalo odpověděl takto: ´´ Co je na něm zaujalo? O tom jsem také přemýšlel, protože to je film natočenej pro čechy, pro český diváky. Ale jsem rád, že se jim to líbilo a hrozně rád bych kdyby jim ten film trochu přiblížil pana Hrabala, pan Hrabal si totiž zaslouží aby to byl takovej světovej autor´´. Už zde jde poznat, že si tihle dva velmi sedli ať už co se týče podobné poetiky či Menzelovy očividné fascinace díly Hrabala. Já sám jsem měl osobně většinou s poetikou Hrabalových děl, společně se Skřivánky na niti jsou ale Ostře sledované vlaky bezpochyby jeho nejlepším filmem, který je právem brán jako jeden z nejlegendárnějších českých filmů všech dob. Ostře sledované vlaky vynikají svým velmi originálním pohledem na protektorátní Čechy za 2. světové války. Je to film odehrávající se na válečném pozadí, který zároveň má velmi bravurní humor a velmi dobře vyvažuje momenty odlehčené s momenty zcela vážnými. Právě zde Jiří Menzel odstartoval svou dlouholetou spolupráci s kameramanem Jaromírem Šofrem, která následně přetrvala do většiny ostatních Menzelových celovečerních filmů (a všech ostatních Menzelových adaptací Hrabalových novel kromě Slavností sněženek). Už zde Jaromír Šofr velmi výrazně nakročil k tomu aby se stal jedním z nejpamětihodnějších českých kameramanů všech dob. Ostře sledované vlaky představují mnoho překrásných záběrů a jsou velmi pravděpodobně Menzelovým vizuálně nejkrásnějším filmem. Film má zároveň naprosto bravurní obsazení- Václav Neckář je v hlavní roli sexuálně frustrovaného mladíka Miloše Hrmy přirozený a tahle role jako by byla již dopředu psána Hrabalem přímo na tělo, dále je tu opravdu parádní Josef Somr ve své první výrazné roli, která následně stala i jednou z jeho nejslavnějších, velmi dobrý Vladimír Valenta nebo přímo strhující Vladimír Brodský v roli kolaboranta Zedníčka, jehož přednes je prostě neskutečně strhující. Ostře sledované vlaky jsou skutečně parádní tragikomedií kde jsou i vážnější motivy brány tak lehce a přesto bravurně, že se tohle dodnes daří jen málo tvůrcům. Zároveň je tu kopec parádních hlášek a především památných scén jako scéna orazítkování zadnice, která dodnes neztratila nic na svém kouzlu, ale to vlastně stejně jako celý film. U Ostře sledovaných vlaků je zcela diskutabilní zda se na nich tak trochu nepodepsal zub času. Já ale rovnou říkám nikoliv a stojím si za tím, že ještě za několik let půjde bez problémů o tak velkou a především výraznou klasiku a i díky tomu se na Jiřího Menzela bude vzpomínat i po letech. Především i kvůli nečekanému a silnému závěru při kterém skončí inspektorská zahrádka v prdeli a hlavní hrdina na konci své poutě udělá definitivně něco záslužného i přesto, že ho předtím víceméně zajímali jenom jeho osobní problémy. Možná se sice stane hrdinou tak trochu náhodou, přesto si ale stihne Miloš Hrma projít nějakým vývojem a menším zocelením. Film, který položil spolupráci Jiřího Menzela s Bohumilem Hrabalem a spolupráci Jiřího Menzela s Jaromírem Šofrem je skutečně výborný český klenot, který je i právem umisťován i na světové seznamy nejlepších filmů všech dob a z Jiřího Menzela ve své době udělal filmaře, který by se nejenom neztratil i ve zbytku Evropy ale dost možná by se zvládl stát výrazným filmařem i v Americe. Menzel ale nakonec zůstal českým filmařem duší i tělem a i když za mně vrchol jeho mistrovství v éře po Skřiváncích na niti lehce upadl a jeho a s tím spojená Hrabalova poetika už na mně v jejich dalších filmech nepůsobí tak výrazně dobře, Jiří Menzel pro mně pořád byl, je a bude jedním z největších českých filmařů, který se sice ve své kariéře neobešel bez omylů, které vrhají tak trochu stín na jeho předchozí klasiky (Obsluhoval jsem anglického krále, Donšajni), přesto ale zůstává českou filmovou legendou, kterou se stihl stát už právě Ostře sledovanými vlaky...... () (méně) (více)
"Jmenuji se Miloš Hrma. Pro to jméno se mi často smáli, ale jinak jsme byli slavná rodina," začíná zpověď mladého výpravčího, jehož dědeček-hypnotizér zahynul při pokusu zastavit německé tanky silou myšlenky a penzionovaný tatínek se okázale povaluje v peřinách, aby jej těžce pracující viděli a měli vztek. Také Miloš nesmírně touží po válení se v posteli, přesněji řečeno po spočinutí na koženém kanapi pana přednosty, kde by jej nějaká zkušená utěšitelka zbavila metly všech mladých mužů jménem ejaculatio praecox. Humor na ostří břitvy, osud smutného hrdiny daleko od válečné vřavy, láska, patos, chtíč a nakonec smrt – kdo film nezná, nepotřebuje vědět víc, pro toho, kdo jej už viděl, zase netřeba mnoho dodávat. Jisté je, že Ostře sledované vlaky vynesly mladému Jiřímu Menzelovi pověst nadějného režiséra s osobitým stylem, který bravurně ovládá. Film se líbil divákům i kritice, posbíral vavříny na světových festivalech a nakonec získal cenu nejvyšší, Oscara za nejlepší zahraniční film roku 1967. Významný podíl na scénáři má samozřejmě i autor původní literární předlohy Bohumil Hrabal, ačkoli se Menzelovi podařilo celý příběh obrousit do laskavější formy. Korunou na pomyslném stromu úspěchu jsou vedle Šofrovy kamery a Šustovy hudby především herecké výkony. Hraný debut oblíbené star tehdejšího světa populární hudby Václava Neckáře poukazuje na velkou míru bezprostřednosti a jisté autentičnosti. Patrně nejvděčnější postavou co do charakteru i významu je sukničkářský výpravčí Hubička v podání Josefa Somra; pro mě osobně však zůstává nejlepším neherec Vladimír Valenta v roli svérázného přednosty stanice. Zcela ojedinělý výkon zde podává Vlastimil Brodský, jehož kolaborantský rada je ztělesněním zla v jeho ďábelské podobě. Klenotem je pak několikaminutový záběr s okouzlující Květou Fialovou jako hraběnkou ("To snad ani není ženská, to je sen..."). Na závěr dávám slovo režiséru Menzelovi, který na adresu tohoto filmu podotkl více než výstižně: "Každý z nás ví, že život je krutý a smutný. Je zbytečné to ukazovat ještě ve filmu. Prokažme svou statečnost tím, že se mu dokážeme smát. V tom smíchu pak nehledejme cynismus, ale usmíření". I přesto jsou Ostře sledované vlaky neobvykle syrové a díky spodnímu tragickému tónu se divákovi hluboce vryjí do paměti. Nechce se pak ani věřit, že již více jak čtyřicet let projíždějí časem bez úhony. ()
Moje československé výlety pokračují dalším Hrabalem, kterého si v šedesátých letech Menzel (naneštěstí) tak oblíbil. Drobné strasti a radosti života několika postav v nelehkých válečných dobách kdysi zřejmě představovaly filmový kus nadčasových kvalit, dnes už ale ono kouzlo, troufám si tvrdit, lehce pominulo. Místy bez emocí, většinou bez gradace, možná lecčemu ublížil Neckářův monotónní projev, nevím. Vím ale, že jen kvůli ohlasu a zlatému plešounovi, který snímek dostal, nahoru s hodnocením a do kolen za dojem z filmu určitě nepůjdu!! ()
Galerie (30)
Zajímavosti (74)
- Natáčení probíhalo od konce února do konce dubna v roce 1966. (kapsomut)
- Vlastimil Brodský (rada Zedníček) byl Menzelem schválně obsazen proti typu do role kolaboranta, jelikož "darebák hrající darebáka není zajímavý". Brodského znal jako člověka mírného, dobrého a hodného. Tedy ideálního pro tuto roli. (DaViD´82)
- Celosvětová premiéra proběhla v říjnu 1966 na Mezinárodním filmovém festivalu Mannheim-Heidelberg ve městě Heidelberg v tehdejším Západním Německu. (Varan)
Reklama