Režie:
Ruben ÖstlundScénář:
Ruben ÖstlundKamera:
Fredrik WenzelHrají:
Harris Dickinson, Charlbi Dean, Zlatko Burić, Woody Harrelson, Dolly De Leon, Vicki Berlin, Henrik Dorsin, Iris Berben, Jean-Christophe Folly (více)Obsahy(1)
Model Carl a jeho partnerka influencerka Yaya jsou pozváni na luxusní výletní plavbu. Společnost jim zde dělá opravdu vybraná smetánka. Je tu starý mládenec hledající životní lásku, výstřední ruský obchodník (Zlatko Buric) a celému mumraji vládne kapitán (Woody Harrelson), který je věčně pod parou. Když nečekaná událost zamíchá kartami, charaktery cestujících se ukáží v pravém světle. Dvojnásobný vítěz Zlaté palmy z festivalu v Cannes Ruben Östlund natočil břitce satirickou komedii o společenských rolích a opojné síle moci, která nenechá na žádném z pasažérů nit suchou. (Aerofilms)
(více)Recenze (606)
Tak jsem se konečně dostal k tomuto tak vychvalovanému kousku. Asi jsem to možná čekal trochu jiné. Celé je to možná moc natahované a bez první kapitoly by se to klidně obešlo. Dostáváme se na palubu lodi plné pracháčů, která pluje zřejmě po Středozemním moři. Po pár komplikacích, se někteří členové posádky a hosté octnou na ostrově. Role se obrací a peníze najednou nemají hodnotu. Do jejich čela se staví uklízečka, která jako jediná umí obstarat jídlo a oheň. Nějakou dobu tak fungují. Končí to trochu otevřeně, ale nestane se tam nic zásadního. Možná by to tak fakt probíhalo. Je tam i pár vtipných momentů. "Prodávám sračky." :D ()
Ale jo, sem tam jsem se smál, sem tam jsem se smál hodně, sem tam jsem se smál hodně hodně, ale celé mi to tak nějak nedrželo pohromadě a nevěděl jsem, co si z toho odnést. Ano, člověk si pak přečte, že se jedná o "břitce satirickou komedii o společenských rolích a opojné síle moci" nebo že to je "satirická óda na nevyhnutnou nerovnocennost ve společnosti" a pak si řekne "Hmm, to dává smysl"... Asi jsem na tyhle evropské nezávislé filmy moc hloupej, nedá se svítit... 70% ()
Kvadratická funkce má tvar f(x) = ax²+bx+c, přičemž a se nesmí rovnat nule, a jejím grafickým vyjádřením je parabola. Když je a záporné, má parabola konkávní tvar směrem dolů, který vizuálně dětskýma očima připomíná smutný obličej. A tento graf dokonale vyjadřuje mé pocity z tohoto filmu. O filmu „Trojúhelník smutku“ se hodně mluví, zejména vzhledem k tomu, že získal prestižní Zlatou palmu na festivalu v Cannes. Obecně se však recenze rozcházejí. Někteří film označují za veselou antibohatou taškařici, jiní ho kritizují za povrchní satiru. Problém s filmem „Trojúhelník smutku“ však nemá nic společného s tím, zda jde o dobrou černou komedii. Problém je v tom, že je to naprostý zmatek. Otravný, nesouvislý a děsivě pomalý film je jedním z nejnepříjemnějších filmových zážitků, které jsem v poslední době měl. Nemohu však popřít, že je to velmi dobře natočené a zahrané, což film zachraňuje od naprosté špatnosti. Film vykročil špatnou nohou - dlouhou hádkou mezi dvěma hlavními postavami. Zjevně má ukázat, jak jsou bohatí lidé povrchní, ale scéna by měla mít asi dvě minuty a místo toho zabere asi dvacet. Obě postavy jsou silně iritující: opět, samo o sobě to není problém, ale není to dostatečně odůvodněné, aby to stálo za to. Zpočátku jsem si říkal: „No, nevadí. Spousta filmů nezačíná skvěle. Tohle se určitě zlepší.“ Jenže opak je bohužel pravdou. „Trojúhelník smutku“ nemá jen příliš dlouhou a pomalou úvodní část, je to hrozně dlouhý a pomalý film. Časem zjistíte, že má sotva něco, co by připomínalo zápletku nebo nějakou skutečnou strukturu. Každá z postav je navržena tak, aby byla krajně nesympatická. To vede k tomu, že scéna za scénou nemá žádný význam, má jen malou zábavnou hodnotu a je proložena jen občasným mírně zábavným gagem. Jakákoli průchozí linie nastolená v úvodu je bez zjevného důvodu zcela vypuštěna. Ani když je loď konečně opuštěna, děj vůbec nenabere na obrátkách a stále odmítá diváka zaujmout. Nejhorší na filmu je, že končí jen tak v průběhu děje, takže má neuzavřený konec. Nejvíce frustrující je, že prvky pro skvělý film tu jsou. Herecké výkony jsou skvělé a film je stylizován jedinečným, ale střídmým způsobem. Některým scénám jsem se dokonce zasmál. Nic z toho však nestačí na to, aby film plně zachránilo a stálo za to se na něj podívat. „Trojúhelník smutku“ je film, který má atributy skvělé kinematografie, ale to vše slouží ubohé, prázdné díře v jeho středu. Spíš bych to nazval sociálním experimentem s trochu zvráceným humorem než filmem, kde by člověk měl pocit nějakého logického děje. /50%/ ()
Veľmi silný adept na film roku. "Triangle Of Sadness" je podľa mňa absolútne ukážkový príklad toho, ako sa má robiť satira. Vziať si niečo, čo poznáme a dať ten komediálny na level, kde by sa to dalo považovať za hranu absurdity. A najlepšie to celé ešte okoreniť postavami, ktoré to celé absolútne umocnia. Myslím si, že tá plavba jachtou bude niečo, na čo nikdy nikto nezabudne. Neviem ani čo napísať v tomto komentári, lebo mám tak trošku pocit, že čokoľvek k tomuto filmu komentovať by mohli byť spoilery. Niečo nám už povie trailer ... a k tomu iba dodám, že na tento film odporúčam mať čo najsilnejší žalúdok. Lebo sú tu momentky, ktoré skutočne budú testovať naše schopnosti zvládať vidieť niečo, čo by sme asi normálne vidieť nechceli. Každopádne to však prináša skvelú dávku komédie. Nech to vyznie akokoľvek. Woody Harrelson je tu opäť v role, pre ktorú bol absolútne stvorený a scénky medzi ním a Zlatkom Buricom sú absolútne perfektné. To je niečo, čo by som naživo určite prežiť nechcel. A potom ten starý pár a ich momentka: "Nie je to jeden z našich zlatko?" Ja som si toto užíval naplno. Za tých 149 minút som sa ani raz nenudil, nemal chuť odísť z kina ani nič podobné. Toto je absolútny filmový zážitok, aký sa tak často nevidí. Skvelá práca Ruben Östlund. Tam, kde ma "The Square" nenadchol, toto docielilo presný opak. Hodnotenie: A+ ()
První dvě části dokonalé. První vztahová část je výstižná a obsahuje spoustu pravdy v době, kdy se vše točí okolo peněz včetně lásky. Druhá část na jachtě je absolutní satirující nezřízenost, která si nejen s horními 10% vytírá podlahu a je to na to tak krásně nechutný pohled. Brečela jsem smíchy. Třetí část mohla být zkrácena o polovinu a zvládla by říct to samé. Za první dvě části každopádně 5*. ()
Tých trojkových hodnotení dávam v poslednom čase neúrekom. Ale nemôžem inak a keď sa nad tým zamyslím, tak si myslím, že som k tomuto filmu dosť zhovievavý. Vnímal som ho ako chaotický, nedomyslený a zbytočne dlhý a pri takých charakteristikách sú tri hviezdičky maximom. ()
První část mě chytla a připadala zdařilá, přestože svět modelingu mi je cizí a dívat se na polonahého modela mě nebralo (ale zachraňovala to vedle něj hezká a hlavně přirozená dívčina). Jenže v dalších (volně propojených) částech jakoby se z Trojúhelníku smutku stával pokaždé jiný film a čím déle trval, tím mi ona vychvalovaná satira připadala povrchnější a celý snímek stále víc jako cosi, co se na jedné straně snaží tvářit na hrozně chytrý art, ale současně se snaží i mainstreamově zalíbit co nejšiřší skupině diváků... a po skončení nějak tápu, čím mě měl tolik nadchnout, abych se mohl přidat k ódám na tak úžasnou záležitost, na níž jsem četl i slyšel v okolí hlášení o neskutečných salvách smíchu v kině nebo také o tom, že prý uvidíme „něco, co tu ještě nikdy nebylo“. Možná tím měl být onen dlouhý fekální humus na pozadí nekonečných pseudointelektuálních žvástů bohaté smetánky, který jsem si v duchu nazval La Dolce Vita meets Mr. Creosote from Monty Python's Meaning of Life, ale snad jediné, co na mě v této lodní části skvěle fungovalo, byl Woody Harrelson v menší roli kapitána. I přestože o nápadu zpestřit dlouhé sekvence fekálního humoru filozofováním o socialismu a kapitalismu si myslím své. :o) V poslední hodině sice film nabírá hlubšího smyslu a vypadne z něj dokonce survival, ale přesto, jak jsem zpočátku čekal ještě slibné vyvrcholení, celé zpracování (pokud jde o napětí, atmosféru i celý průběh hraniční situace) mi připadalo až na jeden zajímavější aspekt ženy-kapitánky spíše tuctové, průměrné, s divně otevřeným koncem a všechny postavy nesympatické na to, abych někomu vůbec fandil. A já teď nevím, buď mi tady něco skrytého uniklo nebo jen některým divákům v současné konkurenci plné blockbusterů stačí tak málo a cosi trochu jiného, aby začali básnit o filmu roku či komedii desetiletí. Jak se tady často skloňují výrazy originální, nápadité, absurdní, nečekané... ano, ty výrazy mi ke klasické švédské komedii (např. od tvůrců jako Alfredson & Danielsson) obecně taky sedí. Tady jsem z toho, co se mi na švédských komediích vždy líbilo, nenašel vlastně nic. [45%] ()
Östlundovi jsem se od filmu V moci davu vyhýbal, protože mi to přišlo až příliš artové. Teď koukám, že jsem asi dělal chybu. Trojúhelník smutku je zábavná satirická komedie o rozdělení rolí v současné společnosti. Jedinou výtkou je, že vrcholí někdy ve druhé třetině, protože ostrovní dění už se prostě zábavnosti jachty nevyrovná. Ale i tak dávám lepších 90%. ()
Zrkadlo bohatým ľuďom. Možno by som vylepšil záver a tie vracajúce scény mohli byť aj menej nechutné. Ale to posolstvo, že boháč je významný len svojimi prachmi, no v praktickom živote je nikto, nula, parazit a predajný človek, to je významná myšlienka. A keď príde kríza, platia zákony džungle. Aj v tomto šlo ešte pritvrdiť, ale inak fajn. Film mal poriadne rozbehnúť kariéru Charlbi Dean. Žiaľ, dlho po premiére sa zo života netešila. ()
Tento chlap vie tak parádne rozobrať neduhy ľudstva vo svojich filmoch, že až .. a bez filtra! Malo to síce malé chybičky krásy, ale aj tak ... zase výborne Ruben. Dimitry s lodnou vysielačkou ... skvelá scéna. ()
Ruský kapitalista a americký marxista. Služebnictvo a pánové. Posádka a piráti. Feminismus v podání muže vs vychytralá manipulátorka v zastání pro ni zvýhodněných konzervativních hodnot. Pochopitelné otočení rolí je zajímavou sondou do psychologické studie v podobě rozpadu mikrosvěta jachty a ztroskotání na pustém ostrově, kde vládne zcela jiná hierarchie hodnot. ()
Prdlajs. Östlund je pořád na cestě dolů. Od Force Majeure střílí sice čím dál do vyšších pater společnosti, ale zároveň stále povrchněji a povrchněji. Po Ostrov ještě leze nahoru a snaží se jít pod povrch tezí o systému, které kolem hážou postavy, ale v poslední třetině všechno velmi levně shazuje. Postava kapitána marxisty tam sice funguje jako perfektní lepidlo, díky které to dlouho drží tvar, ale o to citelněji je pak poznat její absence. Může být zábavné, když režisér střílí do různých -ismů ze všech stran, jenže ho to poté nechává v pozici nudného centristy. ()
No. Jsem jediná, komu to připadalo hodně na efekt a že tomu často docházel dech? Že to bylo nekonečné a ostrovní část slabota? Že spoustu nedotažených momentů zachránili zajímaví herci? Asi ano. Nevadí. Satiru mám ráda, tahle byla ryzí, bylo jí požehnaně a často skutečně zábavná, takže za tři. Mně se to vleklo. ()
Artovka pro konzumní diváky a satira snobství a výsměch dnešní povrchní společnosti. Část na jachtě je zábavná ale úvod a poslední třetina jsou zbytečně natahované. ()
Povrchní satira, která v sobě má to nejlepší z vysokého a nízkého umění. Instantní klasika v přenesení uměleckých konvencí mainstreamovému divákovi. ()
Docela zvláštní a těžký kousek k hodnocení, protože na jedné straně je pojat originálně a má fajn myšlenku, na straně druhé je ale 150 minut sakra dlouhá stopáž a celé je to takové všelijaké a tak nějak člověk vůbec netuší, k čemu kloudnému by film chtěl či měl ke konci směřovat. Herecky fajn, atmosférou zpočátku a vlastně i v celém průběhu obstojné strefování se a popichování bohaté společenské smetánky a influencer modelek a musím uznat, že první i druhá část jsou v tomhle úderné, ale třetí “ostrovní” část je už spíše navíc. Neortodoxní snímek spíše pro film festivaly a úzké spektrum diváků, který dokáže pobavit i znejistit, ale že by mě vysloveně strhl, to se asi říct nedá, a to i přesto, že pointu i vyznění filmu chápu. ()
Je dost pravděpodobné, že bude Trojúhelník smutku figurovat mezi nominovanými na Oscary/BAFTA/Zlatý Glóbus apod., protože Östlundův film jistě nenechá diváky (a co teprve akademiky) chladnými. Ze tří dějství - intro, plavba a ostrov - mě nejvíce zaujalo to prostřední: Kde jinde jen tak uvidíte "čisťoučkou" smetánku, která se v důsledku bouře na moři začne rázem válet a topit ve vlastních zvratkách a hovnech? Všudypřítomná satira na účet boháčů a zbohatlíků polechtá bránici (a možná i zvedne žaludek) nejednomu divákovi. První a třetí část se mi zdály trochu rozvláčné, nicméně s otevřeným závěrem jsem byl spokojen. Zároveň se sekvence z ostrova jistě neubrání porovnání s Pánem much. Bylo zajímavé sledovat chování vskutku rozličných charakterů a jejich vývoj v důsledku nečekaných událostí (na zdánlivě opuštěném ostrově nemají peníze prakticky žádnou hodnotu) - v tomto ohledu mi film připomínal Parazita. Akademicky zrežírovaná, zároveň ale divácky atraktivní přehlídka satirického absurdna! Lepší čtyři hvězdičky! P. S. Během filmu se Iris Berben přesunulo ochrnutí z jedné ruky na druhou, nebo se pletu? ()
Už od začátku bylo vidět, že nejde o dobrý příběh, přesto to však dokázalo po nějakou dobu udržet moji pozornost. Jakmile však začali všichni zvracet, tak najednou byly takové prostřihy, spousta věcí nebyla vysvětlena a děj nedával vůbec smysl. Pak na ostrově to začalo být zase zajímavější, ale i tak tam byla spousta nelogičností. FIlm si nezasluží více než 2*. ()
Satira schmatira, musel bych být přísnější, kdybych film vnímal pouze jako snahu o trefný výsměch vůči pozdnímu kapitalismu, protože dělat si srandu z influencerů, modelů, trophy wives, starých zbohatlíků, pokryteckých levičáků či devótního prekariátu mi přijde jako ten největší a nejtlustší cíl na celé téhle pozemské diskotéce. Co na posledním Östlundovi ale zde cením, je jeho neomalenost. Ta mi připomněla slastnou první dekádu 21. století, kdy kina a domácnosti okupovaly teenagerské komedie. Ty stály na opakujících se archetypálních figurách o jejichž atributy a stereotypy se neustále odrážely dost drsné vtipy. Tyhle filmy nemilosrdně útočily na debilitu dospívání a teenageři se přesto do nich projektovali a přijímali zobrazené nastavené role ve středoškolské hierarchii. Důležitý faktor každé teen komedie přitom byla její kulminace nějakou inovativní fekální či jinak nechutnou scénou, u které se povinně všichni šklebili a smáli zároveň. A pak po dokoukání každé takovéto komedie jsme se spolužáky řešili, kdo je třídní Stiffler a kdo je třídní Finch, přičemž každý chtěl být u toho, aby tohle přidělení rolí nebylo na jeho úkor. Což je takový ekvivalent toho, když se buržousti v Cannes mohou utleskat, až se jim jachty v přístavu otřásají, po filmu, který si z nich dělá jakoby nelítostnou legraci. Ono ale tohle potvrzení pro horní 1%, že je někdo vnímá a je schopný si z nich udělat rozpustilou srandu je vlastně v současném společenském ovzduší takovým vyznáním lásky vůči němu a stejně jakou v Tourist i zde množství naznačených témat ve výsledku nenabídne jako řešení nic jiného než zenový nihilismus a flašku tvrdýho. ()
Arogancia, povýšenectvo, pokrytectvo a mnoho iných výdobytkov súčasnej spoločnosti ako zrkadlo súčasnému divákovi. Prehnaný rozmar a opojný blahobyt je skazou všetkej normálnosti, a na konci možno príde trest. Široká európska koprodukcia ponúkla príbeh skupinky ľudí, ktorí musia zdieľať spoločný priestor a ako to býva zvykom, nezvládne to. Lenže aj filmári mohli byť silnejší vo výpovedi, aspoň som tak očakával. Lepší priemer. ()
Reklama