Režie:
Giuseppe Maria ScoteseHudba:
Marcello GiombiniObsahy(2)
Tento příběh se skutečně odehrál den před Vánoci roku 1971. Juliane Koepcke (Susan Penhaligon) letěla se svou matkou Marií za otcem do Pucalpy. Shodou okolností musely přestoupit z letadla společnosti Forsett do letadla společnosti Lansa, které kvůli poruše na motoru havarovalo do amazonské džungle. Z 92 cestujících a 6 členů posádky přežila pouze Juliane. Té tak začala nejdobrodružnější cesta jejího života, protože dostat se zpátky do civilizace nebylo vůbec snadná...
Zajímavou shodou náhod zjistil o třicet let později při natáčení dokumentu o Juliane (Křídla naděje) dokumentarista Werner Herzog, že svůj film "Aguirre, hněv boží" točil jen několik málo kilometrů od místa nehody a na tragický let měl se štábem dokonce sám zamluvené lístky. (monolog)
(více)Recenze (75)
Řekl bych, že příběh je natočený dost romantizujícím způsobem. Třeba scéna, jak malá vyplašená opička hledala u hlavní hrdinky útočiště. Také je s podivem, že holka neumřela hlady. Být v pralese bez střelné zbraně, bez nože a bez možnosti rozdělat si oheň je napováženou. Takový nosál nebo pásovec se dá utlouct klackem, ale jak ho člověk stáhne, vykuchá a jak si ho upeče? Jíst pralesní plody je riziko, protože když člověk není indián nebo botanik, tak nepozná, co je jedlé, co jedovaté a co halucinogenní. V jihoamerických pralesech roste liána, jejíž dutý stonek obsahuje kvalitní pitnou vodu. Jenomže je třeba umět ji poznat. Pitím vody z potoka lze chytit nějakou infekci nebo různé parazity. Zajímalo by mě, jak to všechno probíhalo ve skutečnosti. ()
Název už mi dneska nic neříká, ale na červy si vzpomínám velmi živě. A taky jsem se podle tohoto filmu naučil zásadní pravidlo jak se neztratit v zalesněné krajině. ()
Tenhle film mě dostal. Slyšel jsem o něm již předtím, než jsem jej viděl, ale stejně se to nevyrovnalo vlastnímu zážitku. Opravdu silný příběh, navíc podle skutečnosti, škoda, že už to nikdo dlouho neuvedl do televize. ()
som bol na to dosť zvedavý, lebo si pamätám že to kedysi rodičia dosť vychvaľovali, boli s toho unesení a keď som na to náhodou narazil tak som sa potešil a... strašná ale strašná nuda a lá made in Italy, od polovice filmu som si hovoril toto určite točili Taliani lebo tieto exteriéry džungle im asi moc sedia tak ako v horroroch 70.-80.rokov, aspoň tá dievka v hlavnej úlohe bola pekná ináč prechádza džungľou na utrápenie diváka /30%/ ()
Film natočený dle skutečného příběhu dívky, jediné přeživší po havárii letadla nad pralesem kdesi v Amazonii. Na svou dobu docela syrové a věrohodně natočené drama (se z děje vyplývajícími dobrodružnými prvky), nepřikrášlované ztvárnění téměř dětského pudu sebezáchovy v boji o přežití - s některými nezapomenutelnými naturalistickými scénami (například larvy v ráně)... Dnes již poněkud pozapomenutý film, kdysi v sedumdesátých létech uváděný i v českých kinech. ()
Slabé, limonádovým zpracováním. Navíc, herečka jí sice byla hodně podobná, ale v jakém stavu se potácela lesem film popsal dost špatně (zlomená klíční kost a další zranění, ztracené brýle). Samozřejmě, točit to dnes s moderní kamerou, střihem a hudbou, asi by to byl zajímaý film. ()
I o Vánocích se, bohužel, takovéto věci někdy stávají. Dosti syrové dobrodružné drama, působící téměř jako dokument. Za pochvalu rovněž určitě stojí herecký výkon dívky v hlavní roli, jejíž chování v mezní životní situaci bylo nanejvýš realistické. 80%. ()
Určitě alespoň z hloubi duše mnohý z nás zatoužil po vzdálených krajích plných neznámých nástrah a romantiky, ale pozor, zde jde především o nechtěné dobrodružství, které je plné nebezpečí a urputného zápasu boje o přežití. Není to tak dlouho, co mi před očima vyvstala, moje příležitostná vzpomínka na tento film při sledování přírodopisného dokumentu ze života dávných obyvatel peruánských And, který vysílala česká televize, a tím se mi vlastně vybavil v paměti i útržkovitý děj tohoto neuvěřitelného reálného příběhu sedmnáctileté německé dívky jménem Juliane Köpcke. Nejvíce mne zaujala ta část filmu, kde Juliáně běžely hlavou retrospektivní vzpomínky na krásný výlet kdesi vysoko v horách And tajemného inckého města Machu Picchu dříve, než se zřítila letadlem do divoce rostoucího stromoví rovníkového deštného pralesa Amazonie. Bohužel zde neměla jiné východisko, než zkusit štěstí a hledat cestu zpět s ranním rozbřeskem vycházejícího slunce a nepřetržitou zelení houštin se trmácet několik dnů divokou přírodou pralesa až k toku šumějící hnědé řeky. Co o filmu napsat? Především jde o film, který v době socialistické kinematografie u nás byl hojně navštěvovaný, snad také proto, že se asi odlišoval námětem od naprosté většiny tehdejších filmů, alespoň si myslím. Jediné, co ještě zmíním, možná někdo nebude se mnou souhlasit, že dnes by drsnější záběry, v perfektně zvládnutém triku zapouzdřených červů v kůži z amazonských much, kteří zde mnozí vzpomínají, nebudil takový rozruch jako tehdy. Osobně si cením na tomto starším filmu, že na rozdíl od dnešních filmařských kouzel je laděn v duchu věrohodnosti a hlavně je natočený s řadou přitažlivých až nevšedních syrových záběrů. ()
I dnes stále působivý hraný dokument o Juliane Köpckeové, která jako jediná přežila osudný let. Dnes žije v Německu a na základě svých vzpomínek napsala také knihu. Putování dívky pralesem je prostříháno vzpomínkami (otec i matka jí dali spousty rad, jak se neztratit v pralese a dostat se k lidem) i pátráním po zmizelém letadle. Velký díl pak patří pralesním záběrům na rozličné živočichy (hadi, poloopice, krokodýli, mravenci, motýli, ptáci) a rostliny. Nejsou zde ale šokující záběry z pozdějších italských kanibalských filmů, které zachycují lov zvířat či jejich boj na život a na smrt. Italskou gore školu zde zastupují jen tolikrát citované muší larvy, což ale vůbec nevadí. Jen typická italská hudba jakoby předvídala zjevení se nenasytných lidojedů, což se naštěstí nestalo. A že ji nesežrali krokodýlové či jiné potvory, to se rovná opravdovému zázraku. Dvě hlavní věci ve filmu - nikdy to nevzdát a tekoucí voda vás dovede k lidem - mají platnost pořád. ()
Hodně přemýšlím, zda tento dramatický příběh podle skutečné události je na 3* nebo na 4*. Objektivně je to někde mezi, ovšem nevím, ke kterému číslu se přiklonit. Kladem snímku je poměrně dobře vykreslená bezvýchodná situace dívky, jež se ocitá uprostřed džungle odkázaná sama na sebe, s tím i spojená atmosféra pralesa a pár silnějších scén, z nichž v paměti utkví zejména ta s larvami v ráně. Záporně pak hodnotím soundtrack, jehož zvuk je sice pro období vzniku snímku typický, ovšem na mě příliš nepůsobil, zejména v těch neakčních scénách. Vadil mi však také dabing, který byl takový nemastný neslaný. Celkové hodnocení si ještě chvíli promyslím.. ()
svého času velmi diskutovaný film, alespoň v naší třídě určitě:-)) ()
Tohle bylo dost retro. Nejen díky vyblitým barvám ale celkově sedmdesátkovém feelingu. Já tuhle dobu čím dál více rád, móda byla zajímavá, ty kraťounké šatečky a sukýnky... letiště byla plná stříbrných tryskáčů často se čtyčmy motory, jezdilo se v neskutečných autech a i hudba byla celkem zajímavá. To vše tento flm film má. Bohužel herecké výkony hlavní hrdinky jsou dost hrozné a po půlhodině jejích orgastických obličejů při všem to klopýtání přes kořeny a bahno džungle jsem jich měl už dost. Tyhle příběhy přeživších mne dost zajímají a tak vím jak člověk vypadá, když má tu kliku, přežije a vyleze z vlhkého pekla. Když šla hrdinka po suchu, byla samá modřina a nalepený kousanec. Když byla ve vodě, měla zase všude pěknou pleť jak z reklamy na Indulonu. A jelikož byla v celém filmu polonahá, dost to kontrastovalo. Každopádně socialistický divák pro nějž vrcholem erotiky byla postelová scéna v Ženě za pultem (Haničinec a Švorcová přikrití duchnou až pod bradu) musel mít při záběrech na štíhlou Penhaligonovou v neustále mokrých šatech bez podprsenky, dojem že kouká na porno. Jak zde již padlo, dnes film už moc ničím nezaujme. Katastrofa byla natočena příšerně, nechápu jak po úderu blesku mohlo letadlo takhle explodovat jak po zásahu z flaku 88. Film chvilkami připomíná náš snímek Pod jezevčí skálou, protože těch záběrů na všelikou zvířecí v tomto případě tropickou havěť je tam nespočet a je tím značně vyplňován děj mezi plazením vzdychající Susan a pátrání armády po vraku letadla. Penhaligonovou i tak obdivuji, protože se do všech těch bažin a zahnědlých vod vrhala srdnatě a kdo ví co všechno v tom plave a co se tam hemží jen v jedné kapce, musí ji vyseknout poklonu. Dávám za tři larvy Dermatobia hominis .... * * * ()
Tak zázraky sa v tomto prípade neudiali. Čakal som niečo viac, niečo podstatne dobrodružnejšie a emotívnejšie ako len bezduché trmácanie sa dievčinky pralesom na jednom podpätku. Vlastne až na jednu scénku s červíkmi veľmi mdlé a uspávajúce. Vôbec sa tu nedokázala filmovo zachytiť tá ťaživosť situácie hlavnej hrdinky a ani jej "vzopretie sa osudu" s následným dokázaním nemožného. Pre tých, ktorí sú zvedaví na to ako to má vyzerať, odporúčam Pád do ticha (2003). Námetovo a východiskovým bodom hlavnej postavy podobné (až na rozdielne prírodné prostredie), no dramatickým spracovaním niekde úplne v inej galaxii ako tento snímok. Slabučký priemer. 50/100 ()
Film som videl pre rokmi a dobre si naň spomínam, pretože mal atraktívny námet, bol primerane napínavý a v rámci možností aj autentický. Často dávam najavo, že by si diváci nemali pamätať Frajera Lukea iba podľa päťdesiatich zjedených vajec, ale nedá sa dosiahnuť, aby si nepamätali z tohto filmu vyberanie muších lariev z otvorenej rany na ramene. ()
Silný příběh, zvláště, když divák ví, že se skutečně stal. ()
Technicky ani herecky to není žádný zázrak, navíc trpí všemi neduhy typickými pro levnou italskou produkci. Přesto je to silný film. Syrové drama, které si nepomáhá žádnými filmařskými kejkly a táhne silou příběhu, posílenou skutečností, že jde o příběh skutečný. Pokud mohu soudit z toho, co jsem si zjistil, natočený podle skutečnosti je poměrně věrně (snad až na fakt, že skutečná Juliane byla dost krátkozraká a nosila brýle, o které při pádu přišla). Tísnivá atmosféra tragédie a dusné horko džungle je sugestivní, stejně jako otravný hmyz. A samozřejmě scéna s červy. Tu jsem nezapomněl od chvíle, kdy jsem film před nějakými třiceti lety viděl v poprvé. A kupodivu jsem nezapomněl ani rady jak se neztratit v pralese. ()
Z boja o prežitie sa podľa môjho názoru stal skôr prírodopisný film o amazonskej džungli. Je to starší snímok, na to sa musí prihliadať. Videl som tam ale len málo emócii. Pád lietadla a potom boj dievčaťa o prežitie v nehostinnej krajine mohol a mal byť určite stvárnený silnejšie. Nie je to teda nič extra, ale ani neublíži. ()
Jaképak zázraky se dějí. O lidstvo nikde nikdo ve vesmíru nestojí. Ježíš to vzdal už v 33 letech. ()
Skvělý dabing z Barrandova, bez jehož existence si neumím tenhle téměř dokumentární katastrofický a prakticky nedobrodružný film vůbec představit. ()
Viděl jsem jako teenager a dodnes si pamatoval červy, vodu a ptáka, který žije u říčního břehu. Dnes mi to primárně připadlo dost věrné. Pohled otřesenou a ztracenou duší hlavní hrdinky. Syrové. Téměř dokument. ■ Oprava zajímavosti, zde uvedené: Nepadala z 10 000 metrů, ale "jen" z 3 000 metrů. Chyba vznikla z špatného pochopení údaje 10 000 ft (cca 3 000 m). ()
Reklama