Režie:
Tom DiCilloScénář:
Tom DiCilloKamera:
Frank PrinziHudba:
Jim FarmerHrají:
Steve Buscemi, Catherine Keener, Dermot Mulroney, James Le Gros, Danielle von Zerneck, Peter Dinklage, Kevin Corrigan, Robert Wightman, Hilary Gilford (více)Obsahy(1)
Co se může pokazit, to se pokazí. Půvabná pocta všem nezávislým filmařům... Americký filmař Tom DiCillo patří mezi přední zástupce nezávislého filmu. Začínal jako kameraman prvních celovečerních snímků Jima Jarmusche (Trvalá dovolená, Podivnější než ráj). Později se ale začal věnovat scenáristice a filmové režii. Debutoval autorskou hudební komedií Johnny Suede (1991) s Bradem Pittem v první větší roli. Své zkušenosti z natáčení nezávislých filmů následně zúročil ve svém druhém celovečerním snímku Život v oblouznění (1995). Jedná se o nápaditou černou komedii, která reflektuje komplikovaný proces vzniku nezávislého filmu. Hlavním hrdinou příběhu je mladý ambiciózní režisér Nick Reve, který se se svým filmovým štábem snaží natočit vysněný projekt. Jenže natáčení se rychle stává noční můrou, která se nese ve znamení nečekaných zvratů a pohrom. Nejen režiséra může děsit moment, kdy se napjatá atmosféra na place změní v peklo na zemi. Jenže kdo chce dělat film, ten musí umět čelit daleko výstřednějším situacím. V hlavní roli neurotického ctižádostivého filmaře zazářil Steve Buscemi, který už si předtím podobnou roli vyzkoušel ve filmu Průšvih (1991). Působivá komedie si rychle získala srdce všech milovníků nezávislého filmu a dodnes bývá považována za nejlepší snímek Toma DiCilla, který si na festivalu Sundance odnesl cenu za nejlepší scénář. (Česká televize)
(více)Recenze (150)
Dokonaly film! ()
Kdysi dávno jsem si pro sebe vybral ideální povolání. Ano, rozhodl jsem se stát filmovým režisérem. Mít ty nejlepší kočky, celý den sedět na židličce s mým jménem a megafonem řvát na všechny okolo, hádat se s producentem a prožívat jiné radosti, které tato práce přináší. Dělám pro to všechno možné. Studuju novinařinu :-), kde kromě pár předmětů zaměřených na filmovou historii a teorii o něm můžu maximálně tak psát, ale podstatnější je, že snažím sám filmovat. Takže jsem se s režisérem Nickem Reeve v podání Stevea Buscemiho neskutečně sžil, protože sám moc dobře vím, jaké to je, když se filmování nedaří. Sice jsem zatím na place nezažil zkažené mléko, jednookého kameramana, rozzuřeného trpaslíka, ale bohatě mi stačí, když se jeden kamarád se mnou hádá o tom, že v tomhle světle nebude točit, druhý mezitím ničí všechno kolem a třetí si nervózně poťukává na hodinky, že už měl být před pěti minutami se svojí holkou. Filmařina je hold řehole a to samé se snaží ukázat Tom DiCillo ve snímku Život v oblouznění, který se skládá ze tří povídek, kdy každá představuje jeden natáčecí den a ukazuje tak co všechno se může od stroje na mlhu po bláznivou mamku na scéně posrat. To všechno dělá režisér s láskou k danému tématu a s velice bizarním humorem, kdy vás vtáhne do děje a budete si připadat jako člen štábu. Při čemž se režisér znatelně stylizuje do postavy Stevea Buscemi, který podal fascinující výkon a bylo fajn vidět ho po delší době v hlavní roli. Za pochvalu také určitě stojí Catherine Keener a James LeGrose v roli Brada Pi..pardon Chada „přefiknu všechno na scéně“ Palominy. Film sice trpí pomalejším tempem, což je hlavně způsobeno přepínáním mezi povídkama. Přesto však nevidím důvod, proč vám tenhle velký sen nedoporučit. ,,Tu roli jsem vzal jen, protože jsem slyšel, že se znáš s Quentinem Tarantinem!" ()
Filmů o natáčení je na skladě dnes již solidní hromádka a těžko vybrat ten nejlepší, nicméně Living in Oblivion by mohl být směle zařazen mezi aspiranty na vítěze v této kategorii. DiCillo autenticky nastiňuje každodenní život režiséra se všemi jeho radostmi i neduhy a nevtíravě přitom vzniká jakási klasická situační komedie se spoustou groteskních a parodických odkazů, které ocení nejen nenáročný divák. Pořekadlo "co se může posrat, se posere" je tu efektně vyobrazeno a snímek je tak zbaven jakéhokoliv hluchého prostoru. Velká pocta nezávislým filmařům a nespočet originálních gagů, díky kterým by mohl tento snímek patřit do kategorie filmů, které je hodno vidět, než se divák odebere do věčných lovišť. ()
Bohužel má očekávání naplněna nebyla. Film se spoustou zajímavých nápadů, který má pár scén, kdy vybuchuji smíchy, přesto pouze tři hvězdičky? Po skončení filmu jsem si řekl:"Ano, zkoukl jsem další film, hezké." Nic víc, což mi trošičku mrzí, protože je tu můj oblíbený Buscemi v hlavní roli, a protože procenta na csfd slibovala bombu. Možná, škoda, že film končí tak brzy, protože s každou minutou mě bavil o něco víc a ke konci už jsem si začal uvědomovat, kde je to kouzlo Living in Oblivion a pak? Titulky. ()
Super filmeček ze zákulisí natačení nízkorozpočtového filmu. Ve filmu se prolíná realita se sny pracuje se s barevnou i černobílou kamerou a takřka nic se ve filmu nedaří. A já se u toho hodně moc bavil. Fakt by mě zajímalo jestli to na place takhle vypadá. ()
Čo postava to "figúrka", perfektné civilné herecké výkony, nad všetkým tróni king Steve Buscemi... Z filmu srší pohoda a láska k filmu ako takému napriek všetkým útrapám, ktoré obnáša natáčanie...Vtipné a pohlcujúce. Alternatívny klenot a potvrdenie, že "aj za málo peňazí sa dá robiť veľa muziky". ()
On ten film jako není špatný, jak by se mohlo zdát z mých tří hvězdiček hodnocení, a ta úvodní černobílá, asi dvacetiminutová část je naprosto skvělá a shrnuje vše, co sám znám z natáčení a z toho, co všechno nečekaného se může pos.at. Jenže pak začne ta reálná část, kde se sice občas nějaké ty fórky a pomrknutí objeví, ale celkově už tomu chybí drajv a nějaký silnější podpříběh (s výjimkou matky v závěru). Takový film o filmu je v podstatě pořád o tom samém, takže ty podpříběhy jsou důležité. Tohle mi přišlo jako levná variace na Americkou noc, kde se řeší v podstatě ty samé citové problémy (u Truffauta vážně, zde s jemným, pobaveným nadhledem), nebo na Francouzovu milenku (film, ne knihu). Herci hrají skvěle, o tom žádná, je vidět, že je to i baví, ale prostě natáčení často není nijak velká zábava, spíš je to o neustálém a zdlouhavém čekání na další záběr, takže u tohoto žánru skutečně ocením jiné, originálnější uchopení. ()
Geniální! Celý film je rozdělen do tří částí, pokáždé sledujeme jak režisér v podání Stevea Buscemiho natáčí jednu a tutéž scénu. Vždycky vznikne nějaký problém (mikrofonem v záběru počínaje, problémy s namyšlenou hvězdou konče), a divák téměř cítí tu beznaděj, která během natáčení nezávislého filmu může vzniknout. ()
Vše to začíná u skvělého scénáře. DiCillo mě začíná fascinovat a bude jenom dobře, když LK vydají ještě něco - třeba Život v sedmém nebi. ()
A ja si zase myslím, že čoby pocta (nezávislým) filmárom funguje tento výlet až v druhom pláne. Že sa tu skôr niekto pokúsil vyznať sa z lásky všeobecne (a je logické, že keď okrem iného miluje aj film, tak zvolil takéto prostredie). ...hm, vyznanie sa z lásky všeobecne... pekné. Veľmi pekné! [90%] ()
Mam rad nezavisle filmy a rad bych tehle ukazce prace na nich dal vyssi hodnoceni, ale byla to nuda. ()
For ME 87% ()
Nechci psát, že se mi film nelíbil, protože tomu tak vážně nebylo, ale stejně tak mám pocit, že je tu film přespříliš nadhodnocený. Možná je to proto, že sám filmy netočím, i když mě to už napadlo. Ale nemohu s klidným svědomím dát filmu pět hvězdiček, když pochybuji i o čtyřech. Podle mého názoru to prostě nebylo tak světoborný, přestože jsem se bavil... ()
…a právě proto lidé od filmu doslova "milují" hojné dotazy na 'veselé historky z natáčení' :-) ()
Pocta nezávislým filmom? Tak to skôr film Ed Wood. Nezávislé filmy často nemajú veľké rozpočty, nemôžu si dovoliť v tomto svete peňazí veľkolepé scény, pokiaľ nenastane nejaká zaujímavá zhoda okolností, potýkajú sa s množstvom problémov, z ktorých niektoré načrtli už tu. Nie sú tak slobodné, na rozdiel od filmov rôznych inštitúcií a spoločností, kde sú veci nadiktované striktne a k improvizácii veľmi nedochádza. Každopádne aj nezávislý film môže byť vyhranený, či ten od spoločnosti vyznieť ako nezávislý a uvoľnený, no to už záleží na ľuďoch vo vedení, celkovej atmosfére a kolektíve. Buscemi je týpek s neobyčajným výzorom, ktorý vie navyše dobre hrať, no na exota sa skutočne hodí, to dokázal aj tu. Problém tejto komédie je, že stavila skôr na neviazaných bláznivých Američanov, no nevyužila možností, ktoré jej takáto skladba čudákov ponúkala. S inými ľuďmi by ten nezávislý film vyzeral určite inak, no tu postavy neurotikov a ľudí s nižším IQ vytvárali priam studňu nápadov, no a ono to ku koncu bola nuda, čo ma mrzí. Oceňujem, že aj tento film sa snažili urobiť lacno, proste ako iné nezávislé filmy, no tá jedna miestnosť, teda hlavne tá, v ktorej sa odohrávala veľká časť filmu, ma otravovala. Bolo to málo akčné podľa mňa pri takýchto charakteroch. Tento film je precenený, lebo o nezávislých filmoch nepodáva silnú výpoveď a napriek svojej krátkej dĺžke, ktorú aj celkom rýchlo natočili, stráca časom na zaujímavosti a príťažlivosti. ()
Kouzelné filmové pohlazení o poblouzněncích, kteří chtějí natočit nezávislý film a jdou do toho celým srdcem, naplno a odhodlaně. Steve Buscemi režíroval ty své tragikomiky parádně a jeho zlé sny si umím živě představit. Bylo mi potěšením. ()
Snad v žádném jiném filmu o natáčení filmu se nikomu nepovedlo tak jako DiCillovi ponořit se tak do pocitů všech zúčastněných. I díky chytrému formálnímu rozdělení a práci se střídáním černobílých a barevných scén střídajících se podle statutu snímané reality jsem měl jako divák pocit že jsem taky na place. Buscemi je po celý film úžasný a skvěle ukazuje jak musí režisér dělat moudré kompromisy a přitom být oprsavdu nekompromisní. O to zajímavější je, že po urputných snahách o dokončení alespoň jedné scény, se pak povede ji natočit shodou náhod během jediné minuty. A pro lidi co nechápou, že dobrý film (nutně) nestojí na propracovaném ději a dramatickému stupnování napětí: největší síla tohoto filmu je, že právě mezi řádky se objevuje ani snad né hloubka, ale opravdovost charakterů; přesto že je to film o filmu, má vlastně určité literární kvality obohacené navíc o to, že narozdíl od literatury film svou podstatou umožňuje opravdu prožít emoce postav a vnitřní stavy (byť ne ve stejné intenzitě), nejen se do nich vciťovat. ()
život v oblouznění aneb jak se posere všechno co de - ve filmu nebo v životě - tendle film vůbec nezestárnul a Stív Buščemi model 91 byl the best. ()
Duchaplná hříčka o tom, jak se dělá film. 1) Charismaticky vyhlížející 41letý scenárista a režisér (jindy i kameraman) Tom DiCillo původně napsal scénář jako půlhodinovou ukázku pro 35letou Catherine Keenerovou (Nicole).____ 2) Tak nevím, když si tak čtu místní komentáře a vůbec další info, jestli bych neměl zvýšit hodnocení. Možná mi něco uniklo. Je fakt, že ke konci už bych mohl uvažovat o čtyřech hvězdičkách. No počkám si, až film uvidím znovu._____ 3) Velkým plusem je obsazení. Je tu 37letý Steve Buscemi (režisér), 31letý fešák Dermot Mulroney (kameraman Wolf), 25letý Kevin Corrigan (asistent kamery), 42letý Robert Wightman (asistent s vlastním scénářem Bob), 32letý James Le Gros (herec Chad Palomino), 25letý 135 cm vysoký Peter Dinklage (herec Tito) či 69letá Rica Martensová (režisérova matka)._____ 4) Film přišel na cca půl miliónu dolarů. Financovali ho zúčastnění herci a režisérovi přátelé poté, co profesionální producenti odmítli_____ 5) Podle titulků vznikl v roce 1994._____ 6) Co by na věc asi řekl Karel Čapek se svým dílkem Jak se dělá film? Moc se to od jeho dob, zdá se, nezměnilo. ()
Nezávislý film o tvorbě nezávislého filmu. Pokud znáte styl a práci Toma DiCilla, nebudete ničím překvapeni, Život v oblouznění je totiž plný jeho režisérských znaků, obsahuje scény úsměvné, ale ne přímo k popukání. Dalo by se říct, že zde platí staré pořekadlo: Za málo peněz hodně muziky. Na snímku je totiž skutečně vidět, že ho má na svědomí někdo, kdo točí filmy pro radost a ne pro peníze, DiCillo je v tomto směru jeden z posledních mohykánů. Příjemná podívaná s úžasným Stevem Buscemim (tenhle týpek totiž nikdy nezklame). 8/10 ()
Reklama