Režie:
Wim WendersScénář:
Sam ShepardKamera:
Robby MüllerHudba:
Ry CooderHrají:
Harry Dean Stanton, Nastassja Kinski, Dean Stockwell, Aurore Clément, Bernhard Wicki, Sam Shepard, John Lurie, Tom F. Farrell, Viva, Hunter CarsonObsahy(1)
Paříž, Texas je nejspíš nejznámějším, nejvíce kritikou oceňovaným a nejúspěšnějším filmem Wima Wenderse, který za něj získal řadu mezinárodních ocenění, včetně Zlaté palmy v Cannes za nejlepší film v roce 1984. Tato neobvyklá road movie, k němuž napsal scénář slavný dramatik Sam Shepard, vypráví příběh Travise, muže ztraceného ve svém soukromém pekle. Několik let byl považován za mrtvého, když tu se náhle objevuje v poušti na hranici s Mexikem, omrzelý životem a trpící ztrátou paměti. Jeho bratr Walt ho vypátrá a přiváží do Los Angeles, kde vychovává Huntera, Travisova sedmiletého syna. Travisova bývalá manželka Jane před několika lety zanechala Huntera u Waltových dveří. Jako naprostí cizinci si Hunter a Travis začínají vytvářet křehké přátelství a smluví se, že najdou Jane a přivedou ji zpět, aby byli zase opravdovou rodinou. (Levné knihy)
(více)Recenze (223)
Poměrně často pouštím film bez jakékoliv vědomosti o jeho obsahu. Většinou je to ku prospěchu věci, nicméně Paříž, Texas byl opačný případ. Dokud jsem zkoumal, co se děje a proč se to děje, byl jsem ohromně nadšen. Jakmile byly všechny karty na stole, pořád mi Paříž, Texas přišel jako úžasný film, ale pocit něčeho navíc jakoby odpadl, a to přesto, že odhalení karet představilo hodně silné a nevšední téma. Tudíž doporučení rozhodně ano, ale absolutní nadšení tam není, ačkoliv tam první půli bylo. ()
Pomalu plynoucí drama, které i když ubýhá hlemýždím tempem divák od něj neodtrhne oči a jeho pomalost mu pomáha k vytvoření úžasné atmosféry. Wim Wenders před námi rozehrává příběh muže, který ztratil řeč i paměť a sám bloudí vyprahlou pouští. Později ho nachází jeho bratr, který mu poví, že měl ženu a syna o kterého se teď stará on sám. Později se začne se synem sbližovat a rozhodnou se, že najdou ženu, která je oba opustila. Filmem nás provází vynikající kamera a výborná doprovodná hudba. Největší plus filmu je však skvělý výkon Harry Dean Stantona, který divák ocení především ve scénách se synem nebo při závěrečné konfrontaci se ženou. ()
Původně jsem chtěl dát čtyři hvězdičky, jenže nakonec dospívám k názoru, že na filmu nevidím chybu. Nechci zbytečně opakovat zde napsané, takže pouze dodávám, že mě nadchly scény, kdy má postava potemělou tvář nebo je zcela ve stínu. Krásná kamera, krásně aranžovaný záběr. Okamžik, kdy ptoro sobě v jednom záběru stojí matka a syn, přičemž on sedí na podlaze - takže je hrozně nízko. Jsou od sebe velmi vzdáleni, ale přesto jsou si blízcí. Manželce vadil děj - hlavně krutost, s jakou adoptivní rodiče přicházejí o dítě. Polemizoval jsem s ní, že to přeci nemusí být navždy. Člověk potřebuje občas odejít a zařídit, co musí. ()
Krásný, smutný, velmi zvolna se odehrávající film, ke kterému je těžké cokoli dodávat... 95% Zajímavé komentáře: Exkvizitor, kleopatra, dormouse, danoo ()
Je to tak, jak jsem tušila - pro plnohodnotný zážitek z tohoto díla musím, alespoň ze zkušenosti některých uživatelů, dozrát. Trošku zklamání, neboť o své zralosti jsem měla dosti vysoké mínění, nuž, divák míní a Wim Wenders mění... Nemohu však tvrdit, že se zážitek nekonal - hudební složka pro mě odehrála hlavní roli, za krk jí dýchala kamera a i samotné pojetí příběhu o rodinné soudržnosti, lásce, bolesti, prozření, odpuštění a obětování se nebylo bez kouzla, i když, pravda, trochu časově přepáleno. Víc, než okolnosti rozdělení a smíření hlavní dvojice mě fascinoval malý Hunter a především Travisův bratr Walt: " Budu potřebovat peníze a kreditní kartu". "Není problém". To hovoří za vše. ()
V jednoduchosti je síla. Příběh začíná tak tajuplně (Kdo je ten neznámý muž? Proč mlčí? Co se mu stalo?) a Win Wenders potvrzuje, že zná dokonale scenáristické řemeslo a postupné dávkování informací a emocí. K tomu přidává svůj „zasněný“ pohled, jaký se mi líbil v Nebi nad Berlínem, trošku si sem tam vypůjčí něco od Lynche, a přitom stále dodržuje filmařské principy, které ještě povyšuje - naprosto dokonalá scéna, kdy Travisům obličej v kabince překryje ten Janin, ale také třeba drobné detaily, jako že syn udělá stejný pohyb prohrábnutí vlasů rukama jako Jane a dokonce mají oba na sobě stejné oblečení stejné barvy. A když jsme v Texasu, kurnik, začne nejen znít country hudba, ale dokonce i celé to Travisovo vyprávění v kabince má schéma country písniček, kde nejde o hudbu, ale vyprávěný příběh (viz třeba u nás dívka s vlasem medovým - tu písničku mimochodem, protože má mystično rád, bych doporučil synovi, až to tady bude číst). Wenders si pohrává i se symbolismem - někdy nejsou lidé schopni si věci říct z očí do očí, ale je mezi nimi „zástěna“, zde ve fyzické, skutečné podobě. K tomu skvělá kamera, která se akčně netřepe, ale dokáže velmi působivě zarámovat obraz. Příběh sám je uvěřitelný, velmi dobře zahraný, postavy jsou životné, promyšlené, mají svou hloubku charakterů, celý příběh dává smysl (včetně pěšího putování, což by bylo na delší rozbor, ale Pavel Juráček nebo Miroslav Macháček také milovali dlouhé pochody - ono to člověku tak nějak utříbí myšlenky a pohled na život.) A dokonce je v konci zrnko naděje, protože ještě pořád, nezapomínejme, je tu ten pozemek v Paříži, Texasu. ()
Netradičný film ale predsa o živote. Prečo netradičný? Lebo uvidíte v hlavnej úlohe Harry Dean Stantona ako vlka (kojota, alebo čo to majú v Texase) samotára a na jeho Nastassju si počkáte hodinu a pol, aby ste sa na ňu zvyšok filmu pozerali cez sklo. Samozrejme to ale stojí za to. A prečo o živote? Lebo keď už sa tá osudová Nastassja konečne zjaví, atmosféra vás takmer presvedčí o tom, že už aj vám chýbala. A že chcete vidieť ako sa za tie 4 roky zmenila. A hľadáte podobu medzi ňou a malým blondiakom, ktorého si so sebou vodíte filmom, odkedy ste vyšli z púšte vlastnej rozorvanosti a minulosti a dali ste sa na tú správnu cestu. Ak taká je, určite nejde ďaleko od tohto filmu. ()
Film, pri ktorom nedokážem presne povedať prečo je nádherný a magický a napriek tomu, že napr. taký užívateľ LIVINGDEAD (nomen omen) by ho poslal do odpadu (a ja ako značne mimomainstreamový pokleslý divák by som s ním mal súhlasiť - vraj) mu musím udeliť plný počet. Obsahuje totiž v sebe a pôsobí na mňa čímsi, čo nejasne definujem ako "filmovosť". Bez ohľadu na tému, ktorú spracúva. Sledoval som ho už niekoľkokrát a vždy bez dychu ... A ďakujem LEVNÝM KNIHÁM za pomerne slušné DVD. (22.11.2009) ()
Několik let jsem si myslel, že Wendersův slavný film je úplně o něčem jiném. Podle plakátu a strohého obsahu jsem si představoval takový další U-Turn. O to větší překvapení pro mě bylo, když se po první půlhodině z filmu vyklubalo drama, které se čistě soustředí na osudy postav, které se snaží najít zpátky své místo v rodině. To ovšem neznamená, že by mě Paris, Texas nějak zklamal. Zvláštní film. 7/10 ()
Od Wenderse znám působivější filmy, ta moje čtvrtá hvězda je spíš z nostalgie za návštěvami filmových klubů v časech mého kinematografického dospívání, kdy mi podobné kousky přišly bezedně hluboké, hustě atmosférické, vysoce poetické, téměř esoterické... Ale dneska už jsem střízlivější a vidím to tak, že začátek je tajuplný a slibující, střed středoproudový a rozvláčný, závěr (kabinková scéna) i přes svůj nepříliš důvěryhodný pathos příjemně melancholický. A celkově mi film nepřijde už tak bezedně hluboký, ale i sem tam trochu mělký. Každopádně má příjemný hudební doprovod a Aurore Clément má ten nejkouzelnější francouzský přízvuk, jaký si umím představit. ()
Jak se takhle může ztratit jeden druhému? Celé je to vlastně ambivalentní. Jsou ty postavy ve svém životě silné? Ano a ne. Mohly něco udělat jinak? Ano a ne. Dopadlo to nakonec "dobře"? Ano a ne. Vlastně nejde o odpuštění, ani sobě, ani druhému - to bychom museli nejprve pochopit věci, které možná pochopit nejdou. Není pro ně vysvětlení a není pro ně omluvy. Zatím nám musí stačit "pouhé" smíření, které alespoň ponechává ten uklidňující prostor s trochou naděje, že vysvětlení snad jednou najdeme. Film o smutku po smutku. (Po "V běhu času" druhý Wendersův vrchol) ()
Tak něco takového jsem opravdu nečekal - Wenders mě vždycky překvapí. Například se mi na mysl dere otázka: Jak mohl celý film vzniknout ve francouzsko-německé koprodukci, když se celý odehrává v USA? To ale není tak podstatné. Co však podstatné je, je fakt, že se jedná o silné drama s poněkud mysteriózními prvky, po jehož skončení si možná budete klást víc otázek než na začátku, kde se z pouště vynoří neznámý mlčenlivý muž se ztrátou paměti, který nám jen velmi pozvolna objasňuje své tajemství. Zkrátka: krásný, byť místy poněkud zdlouhavý film se skvělou atmosférou! A hudba připomínající Jarmuschova Dead Mana vám bude znít v uších ještě dlouho po závěrečných titulcích. ()
Jsou filmy, jejichž skutečná síla vynikne na velkém plátně. A po prvotní domácí projekci před několika lety, se mi podařilo zhlédnout Paříž, Texas v kinosále. A za tu neopakovatelnou atmosféru, nezapomenutelné záběry a hravost pánů Wenderse s Mullerem a brilantní herecké výkony hlavní pětice, tu pátou s radostí přídávám. Amerika jak ji miluju, drsná, krásná a hlavně bez příkras. Mňam. ()
Jaksi mě tento film nechytil. Ne že by neměl zajímavý děj a myšlenku, ale postrádal jsem v chování a jednání hlavního hrdiny jakousi "jiskru". Připadalo mi, že je hrdina jaksi vláčen dějem od rohu k rohu a není dostatečně rozhodný. Možná je to jen takový můj pocit. Připadá mi ten film jako by patřil mezi tzv. nízkorozpočtové, kde tvůrci nemají dostatek financí, aby mohli plně rozvinout své představy a uplatnit je ve filmu. Možná teprve ta pravá chvíle, kdy mě tento snímek nadchne jako ty ostatní teprve přijde s časem. ()
Pohodový brnkání na strunu, nádherný záběry Texaský přírody a silnej příběh. Plnej počet nedávám jen proto, protože mám pocit, že tenhle film naplno docením až ve svém pozdějším věku. K tomuhle se chci časem určitě vrátit. [8.5/10 prosinec 2009] ()
Pomalé a poetické. Harry Dean Stanton je v postave Travisa perfektný. Film uteká veľmi pomaly, bez výraznejšej dramatickej scény. Stavia na emóciach, ktoré sa neukazujú hneď a explicitne, ale ktorých prítomnosť vieme vytušiť vo väčšine scén. Film je pútavým skĺbením filmových obrazov a až divadelných dialógov( veď Sam Shepard) v dokonalej symbióze medzi týmito dvoma umeleckými druhmi. Wenders je režisér, ktorý skúma, ktorý experimentuje, posúva hranice svojich výrazových prostriedkov a možností krajiny z ktorej vzišiel a pripojil sa filmami ako Nebo nad Berlínom a týmto krásnym kúskom k filmárskej špičke s vlastným rukopisom a vlastnou poetikou. Finále s Nastassjou je tak čarosmutné, až to vháňa slzy do očí. Krásny film. ()
Film, jenž ve své době posbíral řadu mezinárodních cen včetně Zlaté palmy v Cannes 1984 a nominace na Zlatý glóbus 1985 a dnes patří k tomu nejznámějšímu a nejlepšímu od Wima Wenderse. // Der Film 2007 ()
Celý život se učíme, jak zvládat překážky a těžkosti, co když nás ale nikdo nepřipravil na nesnesitelnou lehkost štěstí? Začneme utíkat. Odpíráme si to, po čem nejvíc toužíme. Bezcílně putujeme světem, abychom se vrátili tam, odkud jsme vyšli. Proč? Protože láska si nevybírá, neptá se, jestli o ni stojíme, prostě je. ()
Legenda z Cannes z pred 40tich rokov, okolo mňa prešla v tichosti podobne, ako je svojím spôsobom tichý aj samotný film. Uznávam kvality a pri záverečnej dojákovej 15minútovke som bol naozaj so slzami v očiach, ale nepovažujem ho za dokonalý film, resp. hodný toľkých ocenení. Film nezostarol, tie štyri dekády sa na ňom nepodpísalo, ale má množstvo nudných pasáží a strih by pomohol. Možno je pre niekoho každá minúta tohto diela nutná a dôležitá, ja si to však nemyslím. ()
Podmanivá odysea s gradující výstavbou děje a důmyslnou dramaturgií barev. Wenders si nechává spoustu času s odkrýváním karet, aby pak připravil závěr, který nás smete neuvěřitelnou silou, zvlášť pokud vlastníme nějaké nezahojené rány... ()
Reklama