Režie:
Véra BelmontKamera:
Jean-Marie DreujouHudba:
Jordi SavallHrají:
Sophie Marceau, Bernard Giraudeau, Lambert Wilson, Patrick Timsit, Thierry Lhermitte, Anémone, Remo Girone, Romina Mondello, Estelle Skornik (více)Obsahy(2)
Toužila jen po lásce a divadlu... Film Markýza je volně inspirován osudy markýzy du Parc (1633–1668), která zazářila v divadle XVII. století ve Francii. Postavu herečky, jež dokázala uchvátit Moliera, Racina i Ludvíka XIV., ztvárnila půvabná Sophie Marceauová. Markýza touží po divadle, ale odmítá se podrobit dobovým hereckým konvencím, její svobodomyslnost i odvaha, s jakou dokázala milovat, z ní dělají zářivou, talentovanou osobnost. V jejím příběhu, natočeném jako velkolepé kostýmní představení, nahlédneme do historie nesmrtelného divadla Molierovy doby, obklopeného intrikami a rivalitou mezi herci i autory, až k piedestalu božského Krále slunce. (Česká televize)
(více)Recenze (25)
Z tanečnice alebo skôr talentovanej prostitútky, ako naznačuje jej úvodná scéna, sa dá dosiahnuť veľký úspech ako famózna herečka. Štyri rozkošné holé zadky na latríne hneď na začiatku filmu naznačujú, že nepôjde o drámu, ktorá sa bude brať príliš vážne. Celé sa to odohráva skoro ako divadelná hra s množstvom tanca, ten by pôsobil možno aj nudne, ak by netancovala skvostná Sophie Marceau. ()
Po dost drsné francouzské kriminálce jsem potřeboval zvolnit a jakmile jsem zpozoroval prsa Sophie Marceau, nemusel jsem nad tímto filmem dvakrát přemýšlet. Během sledování mi film dost připomínal Zamilovaného Shakespeara. Až na to, že tady hlavní roli hrála Sophie, která se vysloveně prošukala ke slávě. Bylo to fajn, nic velkého, ale na film před spánkem bych si nedokázal představit nic lepšího. Ty korzety ji fakt sluší... ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $71,384║Tržby Celosvetovo $1,300,000║ ()
Sophia Marceau je bezpochyby půvabná žena disponující mimořádnou dávkou osobního šarmu. Představuje typ herečky, které stačí nahodit letmý úsměv nebo šibalsky mrknout očkem a publikum má na své straně. V případě Markýzy to ale zdaleka nestačí. Příběh představuje unylou kostýmní nudu, kde jedinou hodnotu vedle přítomnosti Sophie a pár dalších zvučných jmen francouzských filmových devadesátek znamená velkoryse pojatá výprava kostýmy počínaje a prostorami versailského zámeckého komplexu konče. Film ztroskotal na dramatické nemohoucnosti, nefunguje jako příběh a nefunkční jsou i jeho postavy. Zvláštní, scénář byl týmovou prací a přitom právě on se stal Achillovou patou projektu. Celkový dojem: 35 %. ()
Rozverně pojatý život významné francouzské herečky své doby je zasazen do rozporuplného kontextu doby jejího života. Pod leskem života královského dvora a dostavovaných Versailles lze vnímat drsný život lidových vrstev i tenkého rozhraní mezi chudobou a až neřestně pojatým bohatstvím. Sophie Marceau tu předvádí jeden ze svých životních výkonů a režisérka Belmontová obdobně zvládá krajně nesnadné téma a úspěšně se vymaňuje z hrozících osidel levně dobrodružného a zkreslujícího pojetí. Fakt, že film přibližuje i velké dramatiky té doby Racina a Molliéra patří k dalším důležitým přínosům MARKÝZY. "Božský" král Slunce tu sice není představen ve své skutečné podobě ničitele francouzských veřejných financí, ale skutečná tvář tohoto absolutismu se tu dá za zástěnou vnější okázalosti rovněž postihnout. ()
Příjemný životopis herečky z doby Ludvíka XIV. Vzhledem k tomu, že všechny znalosti o životech a kariérách divadelních hereček z doby před vynálezem fotografie a posléze filmu, jsou vždycky závislé na dobových zvyklostech, je tu vždycky velký prostor pro uměleckou licenci. O Mademoiselle Du Parc (1633-1668) víme zhruba tolik, že byla tanečnicí a herečkou, spolupracovala s Moliérem, Corneille o ní psal poezii, Racin napsal Andromaque (1667) speciálně pro ni, na královském dvoře se potkávala s hudebním skladatelem Lulym a travičkou La Voisin. Toto všechno je dostatečný materiál pro mnoho románů a jiných dramatizací, není proto důvod si neužít také tento kouzelný film plný nadšení pro divadelní umění 17. století. ()
K Tv mne přitáhla krásná pozdně renesanční hudba. A už jsem neodešel. Nejen že ve filmu hraje můj miláček Sophie Marceau, ale film se odehrává na konci manýrismu a v prostředí jež mám rád. Ano mohla by to být i divadelní hra, ale i jako film to velmi bavilo. Máte-li rádi historické filmy v dobových reáliích a k tomu Sophii, tak neváhejte ani minutku a nenechte se odratit místním hodnocením. * * * ()
Omšelá kostýmní nuda, která může zaujmout snad jen milovníky Sophie Marceau. Když jsem na ni tak koukala, jak je v kostýmu, zjistila jsem, že jediné, co mne zajímá, je otázka, proč Marceau nikdy nehrála Cosettu. ()
Mohla to být zábavná historická fraška. Karikovaný dvůr Ludvíka XIV. chvílemi připomínal Járu Cimmermana při procházce Prahou: Tohle je Ludvík, tohle Moliere, tohle Racine, tamhle jde Lully….. Výběr hrdinky sliboval mnohé: zlatým hřebem jejích tanečních vystoupení byly rozhozené nožky, což byl jen teaser na její hlavní živnost…. Sophie Marceau byla dostatečně krásná pro tuhle roli, bohužel dialogy to vše poslaly do háje. Psal je buď šílenec nebo někdo, kdo do cvokhausu rychle směřoval. Ti lidé tam prostě plácají nesmysly a jakoby si ani nepamatovali, co řekli před chvílí, vzápětí to další větou popírají. Chovají se jakoby zdrhli z blázince, jejich jednání nemá žádnou kontinuitu. Hlavní hrdinka je poprvé na jevišti paralyzovaná trémou, vzápětí dostane záchvat ambicióznosti a hodlá se stát divadelní hvězdou a vzápětí všechny uchvátí, přesto se bojí o svoji pozici – neznámo proč – a hned nato volí řešení, které nemá hlavu ani patu…. City a postoje jednoho každého v tomhle filmu nevydrží ani přes jedinou scénu, jak rychle se mění. Je to parta pošuků, říkám vám. A to přitom měli tak nádherné kostýmy, exteriéry i interiéry a bandu slavných herců k tomu. SHRNUTÍ: Jak promrhat talent. ()
Silně obsazená kostýmní nuda bez scénáristického nápadu a vůbec absolutně bez šťávy aneb jak Sophie Marceau šlápla vedle... ()
Príbeh ma nezaujímal, hlavne preto, že som nevidel zmysel. Sophie Marceau je jediný jasný pohľad na film. 1/10 ()
Stačí zatáhnout za šňůru ekipy, a jede. Kára plná múz. Tu blátem, tu květem. I ta, co tvoří cit. Ten nejprve rozdává po ryncích, coby balerína. Mraky pomrkávají na její "cinkající sukni," mezi davem pimprlat. Poté se pouští do hlubších, uměleckých sítí jevišť, na nichž se pokládá do "slunečnic, modřin." Moří ji, když už nemůže více být. Dělit se. O přední anatomii figury. Přestane sytit, srdce bít. Tak silné, tolik sdělné ve dvoření se Thálii. ()
Kdyby tam nebyla ta hlavní pětice skvělých francouzských herců, tak bych ten film snad vůbec nedokoukal. Scénář zabývající se vývojem a osudem francouzského barokního divadla totiž nestojí za nic. Chvíli se to tváří, jako komedie, chvíli se zase režie pokouší vytvořit vážnou notu. Ve filmu hraje hlavní úlohu hudba, tanec a dramatické umění. Když Sophie tančí v první scéně na návsi na starofrancouzskou renesanční hudbu, není vidět v záběrech žádného nástroje. A divák slyší malý instrumentální dobový soubor. Když pak tančí před králem v divadle, je slyšet kytara, flétna, housle a tamburína. Na jevišti je však s flétnou nějaké barokní violoncello. Takovýchto režijních nedostatků je ve filmu několik a to ve věcech historických a literárních. Jde prostě o smyšlenou pohádku s opravdovými historickými postavami. Velký plus však vidím v tom, že se nepoučený divák seznámí s díly Moliéra i Racina, a poslechne si i hudbu v duchu slavného Lullyho, který ve filmu také vystupuje. Film působí velmi kýčovitě a dramatickému závěru nikdo z vás neuvěří !! ()
řada zajímavých "scén ze života", výborné herecké výkony, kvalitní výprava... ()
Markýza začíná jako komedie, končí jako tragédie - a fraška zároveň. Zemřít na divadelních prknech po požití otrávených a navíc nejspíš prošlých bonbónů, které se někdo rozhodl nepoužít, ale zároveň si je zapomněl odnést? Pozlátko a kašpaření na královském dvoře, kašpaření v tehdejších veselohrách, prsíčka Sophie Marceau nafouklá v korzetech (a taky vlastně touha po tom, být herečkou a vášeň pro hraní) a rivalita mezi Moliérem a Racinem. Jen nic z toho není ve výsledku tak dramatické, jak si asi tvůrci představovali. Hvězdný moment je ale hvězda před králem a la Základní instinkt. ()
Ludvíka XIV uchvacuje herečka, tedy nikoliv Michelle Mercier v roli Angeliky, ale Sophie Marcea v roli herečky té doby. Nabubřelá kostýmová francouzská nuda pro příznivce nudy a kolegyně Marceau. Dobrý je jen to, že tu hraje Remo Girone aka Tanno Carridi z Chobotnice. ()
Že je Sophie Marceau nádherná, o tom není pochyb. Že za jiných okolností je to i vcelku ucházející herečka také. To vše ovšem evidentně nestačí k tomu, aby byl film dobrý. Naprostá ignorace historických fakt, dvůr krále Slunce ztvárněný jako tržiště, kam si každý může přijít jak se mu zamane, z krále udělat kašpara a z jeho bratra trapného buzíka. To je i na mne moc. Chápu, že tvůrci filmu nejspíše chtěli divákovi poskytnout nahlédnutí na "lesk a bídu kurtizán", bohužel způsobem dosti nešťasným. Film byl nudný po všech stránkách. Nemohu jinak než dát jednu hvězdu za půvab Sophie a to je sakra málo. Jeden z nejhorších filmů z doby vlády Ludvíka XIV, který jsem za posledních pár let viděla. ()
Múza zostáva múzou. Obracia zrak chvenie vnútra, vosk steká dole, kosť je už dutá. Žije, zvíja sa zvodným tancom, šepká do duše chladným hlasom. Hynie, jej hlas peklom znie. Hynie, dokonalá na odpustenie. (videné 30.08.2014, ČT2) ()
Svůdná Sophie v rozvleklém kostýmního filmu. ()
Sophie Marceau je nesmírně okouzlující a tento film ji zachytil v době, kdy se na ni historické snímky valily ze všech stran: Statečné srdce, Anna Karenina, Sen noci svatojánské, D'Artagnanova dcera atd. Vlastně si neumím představit nikoho jiného. Životopisný příběh je hlavně důkazem, že i prodejná tanečnice/ku.va se může dostat až ke králi. Na divadlo se v době Molièra kladl velký důraz ačkoli si umím představit, že se hodnotily pozitivně jiné přednosti než dnes stejně jako úroveň talentu. Ona ovšem byla rázná a přitom krásná. A tím měla dost štěstí. A co by to bylo za dobový francouzský snímek, kdyby ho neprovázely intriky. Ono se snad intrikovalo i v hospodě. ()
Reklama