Režie:
Federico FelliniHudba:
Nino RotaHrají:
Alberto Sordi, Brunella Bovo, Leopoldo Trieste, Giulietta Masina, Anna Primula, Ernesto Almirante, Enzo Maggio, Lilia Landi, Ettore Maria Margadonna (více)Obsahy(2)
Mladomanželia Ivan a Wanda prichádzajú do Ríma, aby sa tam stretli s príbuznými a absolvovali pápežskú audienciu. Ešte predtým sa však Wanda rozhodne, že využije príležitosť a stretne sa so svojim idolom Fernandom Rivolim, alias "Bielym šejkom". Ten sa rozhodne bezhraničný obdiv, ktorý k nemu mladá žena prechováva, využiť vo svoj prospech. Medzitým sa ju manžel, ktorý sa obáva zahanbenia pred príbuznými, vydáva hľadať v rímskych uliciach. (RTVS)
(více)Recenze (38)
Felliniho, jak ho známe ze zralého (a přezrálého obdbobí), je v této mravokárné komedii jako šafránu. Tvůrce, který později proslul halucinogenními jízdami bahnem velkoměsta, teprve tříbí rukopis. Fascinaře temnou stranou Říma, šlapkami, Ninem Rotou, světem kulturní šmíry (počínaje cirkusem, konče fotograficky ilustrovanými romantický příběhy) a především provozem jejich výroby tu jsou, Federico se ve faktickém debutu teprve učí, jak tento obdiv spojený s pohrdáním předat - a prodat. Film dobrý jako dokumentární materiál ke studiu tříbení stylu a jako první příležitost pro cameo-rychlovku s Cabiriou, jejíž nocí nás Fellini provedl o pět let později, ovšem s úplně jinou parádou. ()
Průměr nehodný Felliniho jména. Přestože se jedná o skanzen Felliniho rukopisu, tak z celého díla zavání slovíčko: Průměr, který se k tak takovému filmovému gagintu jako je sám Fellini vážně nehodí. Celá zápletka není ničím zajímavá a celé ztvárnění jakbysmet. Komedie, při které se jen sem tam pousmějete, je na můj vkus tak trochu málo. Aspon ze Masinova je stále roztomilá a Sordi už tehdy dokázal zužitkovat svoje chlapácké charisma. ()
Alberto Sordi je velkej sympaťák, ale bohužel jinak tenhle Fellini až moc zapadá mezi ostatní režisérovu ranou tvorbu na to, aby byl nějaký důvod si ho někdy pustit znovu. Nevybočuje to skutečně ničím, snad jen mnohem menším množstvím závažnosti, a to lze jen těžko brát jako plus. ()
Bílý šejk je svěží melodramatickou komedií a zároveň prvním samostatným debutem Federica Felliniho na režisérské stoličce. S jemným ostrovtipem, italským temperamentem a emotivní linkou nám režisér servíruje nenáročný komediální příběh čerstvého novomanželského páru. Ivan se svojí chotí přijíždí do Říma, aby ji mohl představit příbuzným. Wanda, oddaná čtenářka obrázkového magazínu, má však jiné plány; setkat se s hrdinou svých dívčích snů - Bílým šejkem. Ivanovo ohromení ze ztráty manželky se postupně proměňuje ve slovní souboj s příbuznými, v němž se často neobratně snaží zamaskovat její absenci. Toužebné setkání Wandy s Bílým šejkem ale nedopadá dvakrát šťastně. Za slupkou frivolně působícího lamače ženských srdcí se skrývá jen obyčejný vychytralý lump v podání nezapomenutelného Alberta Sordiho. Fellini s nadhledem zůročil dřívější novinářské a karikaturistické počátky, přičemž neopomněl do filmu zakomponovat prvky, s kterými se setkáme i v jeho pozdějších, vyzrálejších dílech. ()
Zámerné prehrávanie vo filme so sebou nesie znak sympatií režiséra k nemej kinematografii, obrazovému ponímaniu filmov a vyjadreniu emócií gestami a mimikou tváre. Presne taký je aj Biely šejk, ukazujúci v zhypnotizovane naivne obdivných výrazoch tváre manželky, kam vedie nekritický obdiv k hrdinom romantických a dobrodružných príbehov. Ich mimoriadne vlastnosti si fanúšičky fabulujú v závislosti na miere nespokojnosti vlastného partnerského života. Vyplašená tvár manžela, držiaceho sa dovtedy starostlivo pripravených plánov a majetníckeho poňatia ženy, odráža nepochopenie situácie. Prehliadal to, čo partnerku trápi. Tá namiesto otvorenej sťažnosti si nespokojnosti uzatvorila do fikčných svetov a dopisovania si s ideálom. Od takto skrývaných tajomstiev k náhlemu úniku za prvým fešným objektom už ďaleko nebýva. Manželka sa utieka k vybájenému hrdinovi. Následne zhreší i manžel, odchádzajúci nočným Rímom v sprievode prítulnej dámy. Peripetie sa zdarne podarí uhrať, rozjatrené emócie sa tíšia. Koniec smeruje k očiste vierou: nech ste zhrešili akokoľvek, po spovedi u sv. Otca bude všetko odpustené. Ironické podtóny, účelné prehrávanie a svižný dej bez feérických prvkov, typických pre neskoršiu Felliniho tvorbu, poskytli príjemný divácky zážitok. ()
Trochu kýčovitý příběh o uměleckém kýči, satyra na maloměšťáctví, odlehčený výsměch harlekýnovitým příběhům či obyšejná italská komedie padesátých let? Asi všechno dohromady. Bavil jsem se slušně, oba herci (manželský pár) zvládli své hodně stylizované postavy bezproblémů a pro fanoušky Felliniho roztomilé ženy Giulletty je tam jedna milá, vděčná scéna. Ti z vás, kteří Felliniho nepochopili v 8 1/2 či Sladkém životě, ho tady uvidí úplně jiné, lidovější stránky a třeba si spraví chuť. Nechte si chutnat. ()
Bílého šejka jsemsledovala jakoby z nádheldu, jako bych se dívala z výšky na velkou mozaiku a občas se zadívala na jeden malý kamínek ve skládačce. Byť se dá námět označit za banální, jeho vyznění ani náhodou banálně nevyznívá. Troufám si říct, že jsou všechny velkjé role vymazleny do posledního detailu. Uvědomila jsem si, jak moc byl Fellini uhranutýfilmem a především jeho tvorbou. Celá část natáčení to podtrhuje. Roztomilá naivka Brunella Bovo je přímo ukázkově vystřižená, její prostoduchý manžílek Leopoldo Trieste je k sežrání komický, Alberto Sordi okázale neokázalý, mihne se Giulietta Masina v drobné roli Cabirie ...Obrazově čisté, zábavné. ()
Přehnaně naivní, kýčovitě primitivní a žel navíc uřvaný a ukničený snímek, který oplývá především prachmizernými hereckými výstupy dvou hlavních hrdinů, jejichž groteskní vyšinutost by ocenil snad jen nadšený sběratel Chocholoušek. ()
Příjemná podívaná na ještě ne zcela rozvinutý režijní rukopis Felliniho. Již zde můžeme sledovat zjevné náznaky kritiky přežívajícího puritánství italské společnosti, která provází silně další Felliniho tvorbu. Kult osobnosti imaginárního hrdiny Bílého šejka přivede mladou dívku Wandu na scestí. V momentě, kdy prohlédne pravou podstatu věci a pochopí, že je oklamána, nedokáže se již bez následků vrátit k manželovi. Ačkoli se vlastně nic nestalo, společenská dogmata jí místo šťastného návratu donutí až k pokusu o sebevraždu. Její manžel, ač milující a dobrosrdečný slaboch, je ztělesněním právě těch starých hodnot, které dohnaly Wandu k psychickému zhroucení. Vše je podáno s humornou nadsázkou karikatury postav i děje. Film je velmi snadno uchopitelný a proto může být celkovým vyzněním přijatelnější pro širší publikum než pozdější Felliniho filmy. Škoda, že je tento snímek v širším povědomí společnosti poněkud zapomenutý. V nabídce moderních romantických komedií je to velký nadstandard. 70% ()
Z Bieleho šejka je cítiť režisérska neistota, Fellini ešte poriadne nevie, ako svojich hercov viesť. Je to celkom podarený pokus o bláznivú komédiu, kde nie všetko vyšlo tak vtipne, ako mohlo. Robí si srandu z fiktívneho filmového sveta a jeho hrdinov, ktorých si naivné ženy tak radi idealizujú. Zároveň tak však robí filmom, čiže ďalšou fikciou. Taliansky temperament, láska, náboženstvo a Masina v úlohe Cabirii, o ktorej natočil Fellini neskôr film úplne odlišného charakteru. Príjemne odsýpajúca zábava, ktorá síce rýchlejšie vyšumí, akoby Felliniho priaznivci očakávali, čo ale v pripade komédie a ešte k tomu romantickej nie je nijako zvlášť veľká vada. Podobný film: Purpurová ruža z Káhiry, pri ktorej sa čiastočne Allen mohol u Šejka inšpirovať. ()
Podle mě jde tady o průměrnou a snadno zapomenutelnou komedii pro pamětníky z poválečného období, na kterou je speciálně zaostřeno jenom kvůli jménu později slavného režiséra. Několik scén (fotografování nebo u policie) mě i více zaujalo, párkrát jsem se pousmál (o větším zasmátí však v mém případě tady řeč být nemůže), jako v mnoha jiných filmech téže doby se mi líbí to kouzlo staré černobílé kamery, děj (byť s jednoduchou zápletkou) celkem dobře utíká, ale vcelku Bílý šejk i přes potenciální klady prošel kolem mě bez toho, aby mi přinesl větší zážitek... prostě a jednoduše průměr, doprovázený občas až nesnesitelně uřvanými scénami pro italské komedie typickými a prazvláštní komikou Leopolda Tristeho, který svou kreaci umí dostatečně zaujmout, ale zároveň na mě působil spíše jako herec z němé a nikoliv poválečné éry. Nejsymboličtější zůstává setkání s Giuliettou Masinou coby ikonickou Cabiriou již 5 let před tím slavným filmem... [60%] ()
Koľko potrvá jednej žene uvedomiť si, že práve ten jej partner je „biely šejk“, že netreba hľadať niečo viac za pozlátkom? Práve o tom je tento film s výbornou pointou, ale strašne afektovaným prehrávaním. U Talianov možno bežná vec a na komédie snáď aj ideálne, ale na drámu to bolo miestami neznesiteľné. Inak veľmi dobrá hudba. ()
Už tady je všechno z Felliniho (a došlo někomu, že Kristián je podobného, i když o hodně zjemnělejšího) druhu? ()
V záplavě průměrných oddychovek dnešního dne je Bílý šejk skvost, který jen potvrzuje, proč je kolem Felliniho takový kult. ()
Zatímco jednu polovinu Felliniho fanoušků Bílý šejk uráží tím, že jejich mistr natočil něco jako lehkou komedii, druhá polovina se jej snaží hájit jako režisérovo další mistrovské mnohovrstevnaté dílo. Jak úsměvné. :-) Bílý šejk je průměrná italská komedie 50. let se vším, co k tomu patří, včetně ukřičených hromadných scén a několika momentů, u kterých se člověku klíží oči. Felliniho první samostatná režie je méně jistá než v předchozích Světlech varieté (na kterých pracoval se zkušeným supervizorem), což se projevuje i v místy nelogickém střihu. Z herců jednoznačně vyčnívá už tehdy charismatický Alberto Sordi jakožto (pro FF typicky) nadutá mediální hvězda, zaujme i režisérův oblíbenec Leopoldo Trieste jako přesný novomanžel-bambula a Giuletta Masina v roličce,která si následně vysloužila vlastní film. Po mnoha letech použil zápletku Bílého šejka jeho velký fanoušek Woody Allen jako jednu z linek svého Do Říma s láskou a jeho nepřiznaný remake je mnohem živější a správně osekaný na menší prostor, který této téměř bakalářské historce sluší mnohem víc. ()
Ruka budoucího mistra je znát. Ale i tak se mi film nelíbil. ()
ocenenia : MFF Benátky 1952 - súťažný výber ◘◘◘◘ Na tento druh talianskych komédií vlastní u mňa "copyright" síce Pietro Germi (napr. Svedená a opuštěná), ale toto sa Fellinimu vydarilo skvele, na čom má veľkú zásluhu aj herec Leopoldo Trieste, ktorý vo svojej tragikomickej postavičke novomanžela pripomína (aj výzorovo) Chaplinovho tuláka.... Príjemná, zábavná satyrická komédia s už vtedy rozpoznateľným režisérskym rukopisom, a s ohľadom na rok vzniku je film aj sviežou odbočkou zo silného neorealistického prúdu talian. povojnovej kinematografie ()
Takže hneď na úvod:A.Sordi tam toho veľa nenahrá,ale to by nevadilo - postatné je,že to nebolo vtipné.Či časom vypršal humor alebo ozaj ten motív a hlavne prevedenie bolo slabšie neviem....no nič moc.Skôr zaujali exteriery rokov 50-tych ako dej samotný.Malá poznámka:malú úlohu tu hrala i Giulietta Masiny ,režisérova manželka - nemôžem si pomôcť,ale ani v mladom veku to nebola nejaká extra krasavica..... ()
Ked som to dopozeral, myslim si, ze Fellini v case tocenia este stale v kutiku duse obdivoval neme filmy : 55 % ()
Docela příjemná komedie. Sice je spíš úsměvná než aby se u ní člověk smál nahlas, ale pobavit to dokáže, zaujmout docela taky a hlavně to není trapné. Takže proč ne, navíc kameru ten film má naprosto skvělou. Ano, příběh je na Felliniho dost jednoduchý (ale je to komedie, tak co chcete), mohlo to být kratší a některé herecké výkony nejsou zrovna dobré (třeba Leopoldo Trieste má dost mizerné mimické schopnosti a často se tváří, jako kdyby hrál v nějakém průměrném němém filmu), ale jinak se mi Bílý šejk celkem líbil. Slabé 4* ()
Reklama