Režie:
Neil BurgerScénář:
Leslie DixonKamera:
Jo WillemsHudba:
Paul Leonard-MorganHrají:
Bradley Cooper, Robert De Niro, Anna Friel, Abbie Cornish, Johnny Whitworth, Robert John Burke, Andrew Howard, Tomas Arana, Patricia Kalember (více)VOD (3)
Obsahy(2)
Z flákače géniem během okamžiku... Kdo by nechtěl být géniem, ale jak se říká, mnoho povolaných, málo vyvolených. Americký thriller Všemocný (2011), natočený podle sci-fi románu irského autora Alana Glynna "Temná pole" (2001), si pohrává s nápadem o existenci zázračné drogy, jež by dokázala přimět k činnosti větší část mozku než ten zlomek, který obvykle používáme. Neúspěšný newyorský spisovatel Eddie Morra (Bradley Cooper) narazí na dávného známého Vernona, který mu věnuje zvláštní pilulku, jež ohromujícím způsobem zbystří jeho smysly. Eddie se po Vernonově násilné smrti dostane k jeho zásobám, ale podcení jak toho, kdo Vernona zlikvidoval, tak i neprozkoumané vedlejší účinky nového preparátu. Z bezvýznamného outsidera se během krátké doby stane velmi úspěšný mladý muž, který získá zpět svou snoubenku a upoutá pozornost mocného obchodníka Van Loona (Robert De Niro), ovšem brzy zjistí, že v sázce jsou nejen peníze, ale i jeho život. (Česká televize)
(více)Recenze (1 668)
Myslím, že mnoho z nás chvílemi touží po takové zázračné pilulce, jakou zde vlastní hlavní hrdina. Film je velice nabitý, zajímavý, téma je dotažené a určitě se dotýká mnoha lidí. Ještě nikdo, komu jsem tento snímek doporučila, mi ho nehodil nespokojeně na hlavu. ()
"Si chytrý, ale nerob tú chybu chytrých ľudí, ktorí si myslia, že nikto nemôže byt chytrejší." Choďte na Limitless ako na nenápadný, tuctový marcový thriller, ktorý si nemohol dovoliť väčšiu hviezdu než Bradleyho Coopera, a dostanete sviežu oddychovku s dobrými dialógmi, nápadmi v scenári i vizuálnom pojatí (chalani z Google Streetview majú čo vylepšovať) a hlavne skvelým Cooperom, ktorý sólo bez zaváhania utiahne nabušený celovečerák. Keď sa vo vás navyše zrodí slabosť pre mladú Nicole Kidman menom Abbie Cornish, nemáte čo riešiť. ()
Solidní oddechová záležitost, jež má hlavu a patu a i přes nějaké ty nedostatky dokáže výborně zabavit. Co chtít víc? ()
Ani bych nečekal tak stylově a invenčně natočenou zábavu od autora schematického ´Iluzionisty´. A v případě Bradleyho Coopera jenom tolik, že od krajně nesympatického floutka ve ´Wedding Crashers´ se vypracoval až ke spolehlivému hlavnímu tahounovi filmu. Charisma spojené s hereckým nadáním – o Bradleyho budoucnost nemám strach. ()
Tenhle burger se snaží být "se vším", ale přes svoje nablýskané vizuální aspekty a slušné tempo nemá šanci zakrýt, že mu toho vlastně docela dost schází. Jistě, rozhodně to má parametry eye-candy bijáku, a hraje si s přitažlivou myšlenkou, jak málo stačí k vlastní úžasnosti (a že by k ní nebyla potřeba ani žádná zázračná pilulka, kdybychom nebyli takoví lemplové bez sebekázně, zato s hromadou sebelítosti atd.). Ale bohužel je tu až moc těch do očí bijících blbostí, kterých by se supergeniální mozek rozhodně nedopustil, a zhola nikam nevedoucích náznaků určitých epizod ze života blonďatého hmyzu. S tímhle materiálem se rozhodně dalo pracovat podstatně lépe. Na druhou stranu ke cti režiséra je rozhodně to, že dokázal Všemocnému vtisknout takový švunk, že si podstatné části těch slabších míst nevšimnete, respektive si je uvědomíte, až když už je po všem. Limitless rozhodně stojí za vidění, má krom už zmíněných "production values" velmi povedené obsazení i herecké výkony, ale dělat z něj nějakou žánrovou ikonu, to je už za limitem;) Spíš bych řekl, že je to takové to chytře udělané řemeslo, které někdo úplně nedoladil, a dojíždí na to. Pokud tedy měl nějaké ambice směrem k bytí "něčím víc než jen oddechovkou". Pokud je neměl, tak plán rozhodně splnil. Ode mě je to ale "jen" 70%. ()
Jak scenáristovi docházejí pilulky, film hloupne. Nápad, na němž Všemocný stojí, je zprvu využíván šikovně a díry v logice (a ve zvolené formě vyprávění) se Burgerovi daří vyplňovat kýbly optických efektů. S přibývajícími minutami začíná velmi prostá výchozí situace prokazovat známky opotřebovanosti, až nakonec lidé za kamerou vážně netuší, co dál z ní vyždímat (ve finále střílí vyloženě naslepo), načež film končí. Nevyužitý potenciál ústřední premisy prozrazuje opatrňoučké rýpnutí do politiky těsně před naběhnutím závěrečných titulků. Kdyby se děj od začátku odvíjel tímto směrem, bez laciné podzápletky s východoevropským taxidermistou, nakonec zoufale vydávané za zápletku hlavní, mohli bychom od Neila za hodinu čtyřicet našeho času vyšmelit namísto dalšího bezzubého thrilleru pěkně kousavou satiru. 60% Zajímavé komentáře: Marigold, Traffic, Jordan, Morloth, MartinNDL, Pethack, rikitiki ()
Koukatelný film se zábavnými formálními vychytávkami. Scénář ale docela dost drhne. Celou dobu mě štvalo to, že se hlavní hrdina celou dobu chová jako naprostý vůl - pod vlivem chytré pilulky ještě víc než normálně. Samozřejmě že ta smyšlená droga může působit, jakkoli tvůrci řeknou, a je zbytečné hledat v jejím působení nějakou logiku - ale stejně mi to bránilo si film v klidu vychutnat. A smysl konečného vyústění jsem buďto nepochopil, anebo je úplně blbý. ()
Fajn. Vizuálne dokonca super. Dejovo spočiatku vťahujúce. Cooper v pohode. Ale už v polovici sa to začne rozpadávať a takmer idiotská línia s ruskými mafiánmi (to ako vážne?) naznačuje, že scenáristom hodnú chvíľu pred dopísaním došli pirule. ()
Znám ve svém okolí několik lidí, kteří se chovají, jako by měli také Eddieho schopnosti, ale nemají je... Nápad je to jistě zajímavý, zpracování ale ničím zvlášť nezaujme (snad jen ty zrychlené "průjezdy" městem). Bradley Cooper odvedl ovšem slušnou práci a díky němu je to na necelých 70%. ()
U Všemocného jsem přemýšlel, jestli mám dát tři nebo čtyři hvězdičky. Ke čtyřem mě ale donutil fakt, že se ve filmu objeví sympaťáci, že film má zajímavý nápad a ještě zajímavější průběh, a že se ve filmu objeví Robert De Niro, který opět nezklame. Trošku mě ale naštval závěr, který je po delší době, opět, klasicky americký. A tady mě to vysloveně štvalo. ()
║Rozpočet $27miliónov║Tržby USA $79,249,455 ║Tržby Celosvetovo $155,449,455▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $13,484,473║ Tržby za predaj DVD v USA $15,889,099║ Celkom svieži námet s ktorým by bolo treba sa o trošku lepšie pohrať, Bradley Cooper dosť dobre po hereckej stránke frčí, slušný priemer. /60%/ ()
Neuvěřitelně vynalézavá a technicky namakaná kamera (ty bezešvé vertigo "pády" městem jsou po "Enter The Void" největší lahůdka, co jsem viděl), výtečný Bradley Cooper, který ukazuje šíři svého hereckého portfolia a moc zajímavá premisa o droze, co vám odemkne skrytý potenciál mozku. Takže thriller roku? Bohužel ne. Scénář je totiž zajímavý jen do chvíle, kdy se úvodní scéna propojí s retrospektivním vyprávěním a od té chvíle je to natahované, nezáživné a zcela postrádající "temnou stranu síly". Kdyby se za fádním rozuzlením rozsvítilo logo nějaké farmaceutické firmy se slogane "Kdo nesype, nejede", vůbec bych se nedivil. Bohužel koncovka zazdí celou partii a vysvětlí, proč Všemocný nikdy nedokáže vykročit z kruhu a být skutečně strhujícím. Ten film je příšerně učesaný a místo aby ťal do živého, tak utíká scenáristickými obezličkami k bezproblémovým koncům. Bavil mě, o tom žádná, ale v téhle podobě je to jeden z mnoha... Navzdory tomu, že Burger je bezesporu hodně šikovný řemeslník. [65%] ()
Scénář: Leslie Dixon .. Poutavý příběh o chemické akceleraci mozkového potenciálu s přitažlivým scénářem, který podporuje zdatná herecká sestava a snaživý režisér středního proudu. Ten boduje, mimo jiné, zajímavým vizuálním provedením, které přináší spoustu nápaditých kamerových vychytávek. Zkrátka vznikl nenápadný film bez velkých ambicí, který mne však - díky tématu - velmi bavilo sledovat, abych bez uzardění přehlídl některé nedostatky ve vývoji příběhu a jeho spíše žánrové vyústění. Kladné účinky dané látky tak silně převažují výše či jinde zmíněné nedostatky až vedlejší účinky a osmdesátku uděluji s tím, že držím palce chemikům, co tuhle látku jednou vyprodukují - třeba jako "suvenýr." 85%. ()
dva dni od pozretia filmu v kine som vahala, ake mu dam hodnotenie, vahala som medzi dve a tri. milujem audiovizualne orgie, ale tu mi to vadilo, cize jedno minus. Scenar ma tak nejak nicim nezaujal, mala som pocit, ze uz som to niekde videla aspon trikrat, a dokonca lepsie. Moj oblubeny Bradley bol nejaky toporny, oci ma boleli uz len pri pohlade na jeho oci a cele ma to proste nejakym zvlastnym sposobom iritovalo. Ale aby som bola objektivna, velkym plusom je, ze som sa nenudila a druhym velkym plusom bola vtipnost sceny po vlamani sa do jeho bytu, kde sme sa pucili cele kino. Neviem, ci to bol zamer alebo nie, ale ja to ako svetly bod vecera rozhodne vnimam :) ()
Skoda, ze tu pilulku okrem hlavneho predstavitela neuzil aj scenarista (scenaristi). Zaujimava premisa zapadne do stereotypu spiatocnickeho opakovania skor, ako sa stihne rozvinut. Dalej tu mame (ako sa to hodi) bezodne plastikove vrecusko a zaver s pointou, ktorej logicka naslednost by aj normalneho cloveka napadla v prvej tretine pribehu. Ostava len orientacia na efektnost spracovania, pricom skutocnym "limitless" prvkom vo filme je iba pouzity sposob zoomovania. 5/10. ()
Velice poutavý thriller, který kombinuje něco z Pí a Requiem za sen Darrena Aronofskyho, Trávníkáře Bretta Leonarda a ještě mnoha dalších (drogových) dramat, přesto je celková skládačka navýsost originální a působí překvapivě původně, při vědomí toho, že dnes se už prakticky nedá přijít s ničím revolučně novým. Režisér Neil Burger se drží pravidel žánru a staví svůj příběh kámen po kameni. Zajímavě je tu potlačen imperativ morálky, všem hrdinům jde především o uspokojování potřeb. Velmi originální je ovšem vizuální ztvárnění, především zrychlené kamerové jízdy megapolí, taková hi-tech kamerová intermezza, která nalezneme třeba hned v úvodních titulcích. Zajímavý byl též nápad a vizuální zpodobnění výpadků paměti alias ,,blikanců", za které by se nemusel stydět ani Tomáš Řepka... :-) ()
Hrozně zábavnej film. Bavilo mě jak mu všechno vycházelo a i ty jeho zmaštěný tripy městem, který se režisérovi mimochodem povedlo efektně natočit. Nejvíc mě pobavila originální likvidace Rusáka dalším slepým Rusákem. Bradley Cooper sympaťák. ()
Dvě největší témata 21. století budou zcela nepochybně virtuální realita a genetika. Naším světem samozřejmě řádně zacloumají i další fenomény jako multikulturalismus a islamizace, jaderné zbrojení Pákistánu či Íránu, zadlužování Eurozóny a mocný vzestup Indie s Čínou, nebo zcyničtělejší obyvatelé oddávající se smrti v přímém přenosu, nicméně stěžejním tématem několika příštích desetiletí a úběžníkem všeho bude virtualita a genetika. A protože kinematografie není zavřená někde ve slonovinové věži jako literatura, výtvarné umění nebo hudba (právě to dělá z kinematografie tak mimořádné a zajímavé umění - krásně to vyjádřil Tarkovskij, když pravil, že kdyby psal romány, napsal by tisíce románů, jenže díky tomu, že točil a kvůli všemožným restrikcím a shánění peněz, natočil jen pár filmů), můžeme už teď pozorovat, jak se obě tyto domény, virtualita a genetika, odráží ve filmech. Vlastně nebudeme daleko od pravdy, když prohlásíme, že existují hlavně dva druhy filmů, dva modely, kterou budou dominovat i 21. století: v tom prvním se pracuje se dvěma světy, virtuálním a reálným, jak to známe z Matrixu, Avatara nebo Trona, zatímco v tom druhým hraniční čára mezi oběma světy padla, čehož výsledkem je pronikání virtuality do reality (Gamer), nepřehledné mísení různých multimediálních platforem s naší všednodenní realitou (Southland Tales), nebo vstup genetiky a tramshumanismu do našeho světa (Všemocný). Nemusím asi připomínat progresivnost tohoto druhého modelu, kde se radikálně mísí vše se vším, oproti modelu prvnímu, v němž vše zůstává staticky na svém místě. Nabízí se tu srovnat Matrix a Všemocného, protože i když jsou si dost silně podobní, stojí oba na úplně opačné straně osy: (i) v Matrixu odpovídá červená a modrá pilulka dvěma světům, reálnému a virtuálnímu, zatímco identicky zaměnitelná pilule z Všemocného, která hrdinu nikam mimo realitu nepřenáší, jako by značila pouze jeden svět; (ii) zelinkavá matrixovská barva odpovídající virtuální realitě a tmavě modrá náležící reálnému světu značí dva různé světy, kdežto syté barvy zalévající mysl Bradleyho Coopera poté, co si šlehne NZTko, pronikají do vybledlé krajiny téhož světa; (iii) Bradley dokonce na Matrix přímo odkáže, když nabádá své bodyguardy, že tady nejsou ve sterliním Matrixu, nýbrž v rozmanité realitě, a nemají tudíž nosit stejný unifikovaný obleky agentů; (iv) Neovi mesiášský sklony a biblický odkazy, kterými je film doslova prolezlý, rovněž vycházejí z povahy dvou oddělených světů, zatímco Bradley Cooper je bytostným pragmatikem a veškerý idealismus je mu cizí. Mohli bychom dokonce říct, že deset let po Matrixu přichází film, který s Matrixem provedl totéž, co renesance s křesťanstvím. Není to zas tak překvapivé, vždyť Všemocný točící se coby techno-thriller kolem moderní vědy a techniky není žádným fantaskním únikem mimo náš svět, nýbrž zcela reálnou sondou do naší každodenní reality, kde bezmála čtvrtina vysokoškoláků jede na Adderallu nebo Ritalinu, jež jako by vypadly z oka NZTku. ____ Druhý odstavec otevřme podněcující otázkou, proč je Michael Mann progresivnějším filmařem než Neil Burger? Odpověď dává vizuál Všemocného, který rozeznává dva stavy: stylizovaný, barvami zářící, přesvětlený, když je hlavní hrdina „on the drug“, a neučesaný, špinavý look pro „off the drug" stav. To ale není všechno, protože když je Bradley na drogách, všechno pro něj jde snadněji, čemuž odpovídají i klouzavé pohyby kamery, která ho sleduje často na dolly vozíku nebo z jeřábu, zatímco když drogy vysadí, nastupuje hand kamera s naturalistickým způsobem snímání, hlavně na začátku se tím hezky zdůrazňuje chaos a mizérie Bradleyho života. Hand kamera byla vždycky vyhrazena chudším filmařům, experimentátorům a amatérům, kdežto koleje (pro kamerový vozík) těm movitějším, čili i tento aspekt Všemocného sedí a odpovídá tomu, jestli Bradley bankrotuje, nebo je při penězích. A právě v tom spočívá genialita Michaela Manna, který v Miami Vice a Public Enemies točil na lehkou digitální handku, ale přisoudil ji mimořádnou kvalitu obrazu – tím, že spojil syrovost typickou pro handky s maniakální přešlechtěností obrazu, udělal o krok víc než Neil Burger. ____ Vrátil bych se ještě k tomu rozdělení z prvního odstavce na filmy, které operují se dvěma striktně oddělenými světy (Matrix, Avatar, Tron…), a na filmy, kde se oba tyto světy či reality srážejí a míchají (Gamer, Sounthand Tales, Všemocný…), jelikož to s sebou nese mnohé velice zajímavé důsledky: ____ 1, Jedním z nich je patrná záliba v nábožensko-alegorických námětech u první skupiny filmů, které navazují na různé idealistické myšlenkové proudy a přichází s představou vyššího ideálního světa, který je nadřazen našemu pozemskému bytí. O náboženské symbolice Matrixu a Neovi, který coby mesiáš vyvede lidstvo z počítačem vytvořeného otroctví, bylo napsáno již mnohé, ale i v Avataru máme zřetelný příklon k východnímu duchovnu a spiritualismu, a v Tronu zase nemůžeme přehlédnout antagonistu Clua, fundamentalistu zamýšlejícího zdokonalit naši nedokonalou Zemi, a proti němu Bridgese meditujícího jednu chvíli v jogínské pozici. Tyhle typy filmů jsou ovšem přese všechny závažný otázky, které nastolují, přece jen méně znepokojivější a méně radikálnější než filmy jako Gamer, Southland Tales nebo Všemocný, které se odvrací od tradic platonského idealismu a statičnosti k dost nekompromisním střetům v naší realitě, kam se přímo prolamují různé vynálezy a jevy (virutalita a nanotechnologie, média a multimédia, genetika a transhumanismus), což je možná důvod jejich nižšího hodnocení a vlažnějších reakcí a obliby u diváků. Jelikož v nich transcendence ustupuje punku a metafyzika dialektice a divák je přímo konfrontován s něčím, co ho dřív nijak neohrožovalo, jsou takové vlažnější (můžeme říct obranné) reakce zcela logické. ____ 2, Dost podstatně se liší i hrdinové. Zatímco ti z první skupiny filmů, které operují se dvěma světy, jsou často dost zjemnělí a křehcí, podobně jako Neo, nebo trpí slabší konstitucí a mají daleko k bodybuilderům z posilek (Tron), případně jim film poskytne dostatek času na objevení fikčního světa a osvojení si dostatečných schopností, jak to vidíme v Avataru, tak ve filmech z té druhé skupiny jsou hrdinové doslova vrženi do reality a musejí se sakra otáčet už od prvních minut. Nejsou tu žádné dva světy, ale jeden nemilosrdný svět, který vyžaduje silné a namakané charaktery už od počátku. Takový silný hrdina pochopitelně nevydrží celou věčnost, jak víme z Blade Runnera, kde geniální vědec Tyrell objasní Hauerovi, že světlo, které svítí dvakrát tak silně, svítí polovinu času, tudíž co nevidět zemře. Totéž řekne parafrází tohoto výroku De Niro Bradleymu: „Tvůj plamen zasvítí krátkým, ale krásným světlem.“ Nabušený Butler z Gameru, na smrt odsouzený vězeň, rovněž neaspiruje na dlouze žijícího jedince, ale o to je robustnější a houževnatější. Vzhledem k tomu, že tyto filmy nereflektují události z odstupu, ale přímo z centra dění, nikdo subtilní by v nich dlouho nepřežil, tudíž pracují s úplně jinými typy hrdinů než Matrix, Tron či Avatar. ____ 3, Filmy samotné svůj příklon do jedné (dva světy) či druhé (jeden chaotický svět) skupiny dávají celkem náležitě najevo i formálně, dokonce se tu nabízí určitá analogie s obdobím klasického Hollywoodem, kde vedle sebe existovaly konvenční snímky charakteristické pro svoji kauzální logiku a delší záběry (ty odpovídají první skupině), a vedle nich filmy vyznačující se agresivní montáží často neslučitelných elementů (druhá skupina). Tudíž můžeme konstatovat, že i když jsme se posunuli od analogu k digitálu, principielně jsme pořád tam kde předtím. Nejzářnějším příkladem této agresivní montáže, respektive hypermediální juxtapozice nesouvisejících elementů, nacházíme ve filmu Southland Tales, který dnes znamená totéž, co ve své době Křižník Potěmkin. Způsob, jak tento mimořádně originální film sabotuje veškeré vytyčování hranic a permanentně spěje k znakové transgresi, k překračování a „rozmývání“ hranic svého sémiotického univerza, je jednoduše úžasný. Ovšem v době augmentované reality, kdy se z rané kyberkultury a utopických nadšeneckých začátku stal jakýsi technologický standard doby a kdy jsou počítačové hry čím dál realističtější a naše realita naopak čím dál virtuálnější, je takové smývání hranic mezi realitou a virtualitou zcela na místě. Ten film je doslova zaplaven nahrávacími, vysílajícími a dorozumívacími zařízeními, respektive se z nich přímo skládá. Postavy neustále cirkulují mezi četnými médii (film, televize, talk show, reality show, hudební videa, reklama, performance, klipy, sloupky z novin), takže jsou všude i nikde zároveň. Obraz a zvuk se bez přestání skládá do nových konfigurací a navíc spolu vzájemně nesouzní. Záběry na sebe navazují bez nějaké snahy o logiku, ale i kontrast. Kdejaký apokalyptik by nad tím zděšeně spráskl rukama, zároveň ale nelze upřít, že to má i své kouzlo. Zároveň jsou tyto filmy upřímné a autentické, protože nepopisují situaci, ale přímo ji ztělesňují (řečeno filozofickým slovníkem, od gnozeologie se přesunuly k ontologii), a mimo to svou nekompromisní autenticitou představují námitku vůči těm, kteří tvrdí, že nic autentického dnes už není. V politické satiře War, Inc. zase do válečného konfliktu vtrhne asijská superstar, prostě tam vpadne bez jakékoliv motivace podobně jako vyskakující okna v prohlížeči. V Gameru je prolomení hranice mezi virtualitou a realitou asi nejevidentnější, protože hráč i postava, za kterou hraje, sdílí tentýž svět. Špinavý a nelítostný Gamer je doslova opakem Matrixu, kde zůstává virtualita a realita po vzoru Platonovy jeskyně striktně oddělena. Gamer coby film, který představuje futuristickou verzi hry, kde virtuální postavy nahradili živí lidé a kde si hráč během zabíjení s ničím neláme hlavu, nám toho může také hodně co říct k paradoxu virtuální reality, která je dnes více něž kdy jindy velice reálná: skutečnou „hrůzou“ kyberprostoru totiž není to, že komunikujeme s virtuálními entitami, jako by to byli lidé – že nakládáme s virtuálními neosobami jako s reálnými osobami, nýbrž naopak, v samotné naší komunikaci s „reálnými“ osobami, které jsou přístupné stále více pouze skrze své zástupce v kyberprostoru, s nimi nakládáme jako s virtuálními entitami, které lze obtěžovat a masakrovat zcela beztrestně, protože se s nimi setkáváme pouze ve virtuální realitě. () (méně) (více)
Co se stane, když Eddie DOSTANE NEZNÁMOU, NEOTESTOVANOU, PRAVDĚPODOBNĚ NEBEZPEČNOU DROGU Z NEZNÁMÉ LABORATOŘE, KTEROU MU DAL VELMI NESPOLEHLIVÝ ČLOVĚK, KTERÝHO NEVIDĚL NĚKOLIK LET?...,,CHTĚL BYS TOHO VÍC?“...,,JO, CHTĚL!“ ..... /// Eddie je sebestřední, energii vysávající sračka, co využívá okolí, ale bude mu pomoženo. Manifest o životě jedince ve 21. století? Asi těžko...JEDINÝ CO ČLOVĚK POTŘEBUJE JE POVOLIT PŘÍSTUP! Všechno tam je! NZT-48 – TAK TO JE JÍZDA!(v klídku, prodávat se prej začne až příští rok). Občas to vypadá, jako by na NZT jel celej filmovej štáb, jindy zase (všichni) prožíváme přicházející absťáček. Hrdinovi se přestává dařit a mizí ona virtuální optimistická představa, že i já dokážu bejt 4x, 5x, 6x.....Přestože je B.Cooper vcelku sympaťák, celej film neutáhne. Zvlášť když tu je kromě výborných i několik slabších okamžiků. 3* nebo 4*? 3a½! Asi už to znova neuvidím, ale zůstává ve mě pocit sladkýho opojení, který navozuje atmosféru vítězství. Ne nad drogou. NAD TĚMI OSTATNÍMI! /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Chci vidět dalšího člověka, kterej využívá celou mozkovou kapacitu. (Stejně zjistíš, že jsem dál..) 2.) Techno-thriller od Alana Glynna (The Dark Fields) z roku 2001 číst nebudu. 3.) Můj mozek chrlí jedno moudro za druhým (to znám !!). 4.) Chci začít ,,brát“ a hledám pozitiva. 5.) Thx za titule Semenec a Marty. /// PŘÍBĚH **** HUMOR * AKCE ** NAPĚTÍ * ()
Nesnáším filmy o drogách a feťácích. Bohužel v tomto filmu se jen fetuje a bere drogy. Dávám 40% za dobré herecké výkony. Tento žánr ale opravdu nemusím. ()
Reklama