VOD (1)
Obsahy(2)
Jeden den v životě Anderse, mladého narkomana léčícího se ze závislosti, který na chvíli opustí léčebné centrum, aby se mohl zúčastnit pracovního pohovoru a po dlouhé době se setkat se starými přáteli v Oslu. (Edisonline)
Recenze (38)
Jestliže je Reprise byť jen zčásti depresivní jako tenhle film, tak si dám delší pauzu. Tak hmatatelný smutek, který byl slyšet z jinak moc příjemného hlasu Anderse mi zřejmě ještě chvíli utkví v paměti. Jeho smutek se stal mým smutkem a jeho bolavé nitro mě bolelo víc, než bych si byla schopná připustit. V té druhé části jsem cítila mírné zadrhnutí, ale to nic nemění na síle a hloubce tohoto snímku a Anders Danielsen byla velmi dobrá volba pro tuhle roli. Tleskám, ale strašně smutně...... ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $101,475║Tržby Celosvetovo $1,384,000║ Téma ohľadom užívania drog a samotným vnútornom bojom s návykovosťou, bola nosnou témou vo filme Oslo 31.augusta (2011). Pútavo natočení príbeh pojednáva cestu mladého Andersa ako po odvykačke sa vracia do bežného života. Jeho prvé kroky smerujú k priateľom, ktorý mu ale stále pripomíňajú minulosť čím sa opäť postupne dostáva na rozcestie a vnútornému boju s démonmi. Film necháva diváka po celý čas v strehu, v napätí, lebo v druhej polovici filmu je viacero momentiek keď to ostáva na vážkach či to mladý Anders ustojí alebo opäť do toho naplno padne. /videl v kine: 60%/ (videl na festivale Art Film Fest 2013) ()
„KDYŽ SE NĚKDO CHCE ZNIČIT, SPOLEČNOST BY MU NEMĚLA BRÁNIT…“ /// Andersovi je 34 a nemá nic. Kromě závislosti, se kterou by ovšem rád skoncoval. Má jeden den, aby ukázal, že pobyt v léčebně nebyl zbytečnej. A on ví, jak to vyřeší… Jednou feťák, navždy feťák. Můžete bejt chytrej, jak chcete, ale voni vás stejně dostanou (čest výjimkám). Na konci necejtím nic. Vlastně… jsem spíš rád. Proč? Prostě proto! A nejvíc zajímavý je, že na osmdesát let starým námětu, toho ani v současnosti nemusíte moc měnit. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Knihu „Le Feu Follet“, kterou v roce 1931 napsal Pierre Drieu La Rochelle, číst nebudu. 2.) Život? To je škrtidlo, lžička, zapalovač, jehla … 3.) Thx za titule ,,jives a depressya“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Jeden z nejsilnějších kinozážitků na úrovni osobní katarze. ()
Zásah do černého. Tedy u mě, nemyslím si, že snímek naplno osloví širší publikum, neb velká část diváků ho odmávne s tím, co jim je do feťáka, že? Tečka. Žádná snaha pochopit jeho chování a motivaci (nejde zde totiž o lítost, tu sám Anders odmítá, nýbrž pochopení). Dlouho se mi nestalo, abych se na film a hlavního hrdinu dokázal tak naladit. Zdánlivě obyčejný příběh závisláka byl pro mě překvapivě zajímavý a já dychtil po dalším vývoji. Od večírku jsem přestal Anderse na chvíli pobírat, což se ale naštěstí od projížďky na kole změnilo. Zpětně mi došlo, proč se tak choval, konečně jsem pochopil význam úvodu a váhu určitých Andersonových slov. Při jeho pohledu na koupající se dívku jsem už měl jasno…Líbily se mi dialogy, často hořce úsměvné, depresivní, pravdivé, upřímné, zároveň i mrazivé. Stejně jako všeříkající záběry kamery, Andersovy výrazy, směs pocitů, konkrétní scény (třeba pohovor či vnímání hostů kavárny) a atmosféra. Ten trochu těžkopádný start režisérovi (se kterým rozhodně nekončím) rád prominu a napálím slabších 5*. ()
Film z druhého plánu jemně, ale nesmlouvavě tematizující univerzální spoluzodpovědnost a vzájemnou spojitost lidských nádob žijících na témže místě v tentýž čas, spoluodpovědnost a propojenost, které si dnes ve jménu "osobní svobody" - včetně "svobody zničit se" - povětšinou odmítáme připouštět, ale ony proto ještě nepřestávají existovat. *** Film zpovzdálečí a zdánlivě nezaujatě tematizující nevšímavost a přehlušování, vtělené a zapuštěné do přediva zákonů, pravidel a práv naší dnešní společnosti posilujících zdánlivou izolovanost jedinců a jejich osudů tak, že se zdá téměř přirozené sledovat, jak se jeden tonoucí mezi ostatními nakonec nevyhnutelně utopí, byť cítíme, že to svou nepatřičností volá do nebe. Každé lidské utrpení se týká přinejmenším každé lidské bytosti v dosahu (i kdyby jen v dosahu mobilní sítě), a nemůžeme se z toho vyvinit, ačkoli - jak nám tenhle film předvádí - se velice přesvědčivě snažíme ujistit o opaku. *~ ()
Vyhrať "boj" s vlastnou hlavou je absolútny základ pri dosahovaní akéhokoľvek cieľu .. tobôž životného. Škoda, že všetko nasvedčovalo tomu, kam tento príbeh spel .. ()
Parta z Reprise se pokusila po svém natočit Dag och natt. Hlavní hrdina se také rozhodl opustit svět hned na samém začátku. ()
Narkomanova odysea? Toho bych se bál. Joachim Trier si mě získal opuštěným koupalištěm, východem slunce a koncem, který jsem si nepřál. ()
A.D. Lie je rozhodne zaujímavý herec. Smútok, ktorý dokázal prostredníctvom svojej postavy vyjadriť bol dokonalý a samota jeho bytia často až neznesiteľne depresívna. Pomôcť človeku, ktorý sa už pevne rozhodol, je takmer nemožné. Výborná dráma po všetkých stránkach. 80/100 ()
...vynikající režie, přesně takhle to mám opravdu rád, nádhera. K souznění s hlavní postavu také není potřeba čekat dlouhé minuty, věřím, že film k tomu většinu diváků donutí od prvního momentu, i když se staneš součástí doslova ztělesnění smutku, deprese a nulových vyhlídek na zítřek. Vítej v postfeťáckém světě, kde pro jednoho skončily všechny jízdy, tedy pro toho, co to nezvládl, a vrací se odtamtud, kam ostatní, ač v tom jeli s ním, nemuseli. Ten jeden je obdarován falešnými úsměvy a jistotou o "normálnosti" obyčejného života, který se nakonec přece jen dá nějak žít, je to bezpochyby podobná závislost, ale když v tom jedou všichni kolem, tak je to v pohodě. Náš feťák vrací úsměvy, snaží se zapojit, ale asi to nepůjde, i ta největší naděje končí jen ve hlasové schránce...podle mě se vrátil do špatného prostředí, existují i jiné možnosti...Jinak norštinu jsem dlouho neslyšel, taky pěkný i celkový nostalgický nádech týkající se hlavního norského města...opravdu mistrně natočený smutný film, hodně konverzační, plně vypovídající...ale na plný počet to u mě není. ()
O drogovo závislých ľuďoch som videla už nespočetne veľa filmov, keďže ma táto téma vždy fascinovala. Možno aj z toho dôvodu mi Oslo, 31. augusta nič radikálne nového neponúklo. No napriek tomu k nemu nemám žiadne výrazne námietky. Anders končí svoju protidrogovú liečbu. V jedno ráno opustí liečebňu, keďže ho v meste čaká pracovný pohovor. Na personalistu urobí dojem, no z pohovoru odchádza, pretože neverí, že by niekto vložil nádej a energiu do bývalého narkomana. Stretáva sa s rodinou a so známymi, v mysli stále blúdi v minulosti a vyčíta si, ako premárnil celú svoju mladosť a koľko bolesti svojimi činmi spôsobil svojim najbližším. Nevidí ani najmenšiu šancu na možnosť resetu, neverí v sám seba a na lepšie zajtrajšky. Nekonečný smútok, ktorý vyvieral z každého Andersovho pohľadu bol tak citeľný a depresívny, až z toho mrazilo. Navyše sa málokedy stane, že divák k postave narkomana pocíti sympatie a ľútosť. V tomto prípade to tak bolo. Nórsky herec Anders Danielsen Lie podáva absolútne uveriteľný, skvelý dramatický výkon. *Videné na MFF Cinematik, 2018. ()
Nemá význam rozmýšľať nad tým, čo všetko sa hnalo Andersovi hlavou. Nevieme, čo sa naozaj udialo pred tými sračkami, do ktorých sa dostal. Ale musela to byť sila, keď nemal pri sebe najbližších. Evidentne mu tých 11 mesiacov nestačilo na to, aby si to všetko dal aspoň ako-tak v hlave do poriadku. Anders Danielsen Lie to tak zahral, že som sa na jeho tvár celý čas nevedela vynadívať. Pre mňa toto bol naozaj parádny zážitok. ()
Niektoré veci už nevrátiš a budú sa s tebou vliecť celý život. A po dosiahnutí určitého veku sa proste začať odznova asi nedá. Film však v tomto ohľade neprináša žiadne riešenia. Koncom vlastne ponúka len jedinú možnosť - riešenie neexistuje. Takže film o depresii vlastne depresiu len spôsobí. A na to stačí si pustiť len správy v telke, netreba festivalové filmy. ()
Silná sonda do duše inteligentního feťáka na konci odvykačky, který neunesl své deprese, a střelil si zlatou ránu. ()
Den, zkušební den, a nakonec i poslední den, v životě mladého (i když ne tak docela, je mu už přes třicet) inteligentního (i když na svojí inteligenci se už nemůže zcela spolehnout) muže. Anders nechce (tak to říká i ve filmu) začínat od začátku, hledá dva padnoucí konce několkrát zpřetrhanou šňůru svého života, na které by se mohl navázat. Ale nejde to. Prostě to nejde. Ke všem "uzlovým" bodům přistupuje s nadějí a dobrou vírou, aby nakonec poznal, že se pořád jen "topí". Přitom jeho první (raní) pokus utopit se překvapuje svojí naivitou a nezralostí. Během dne, v němž se konfrontuje (a je konfronrován) se svým dřívějším životem, nachází pouze jeden konec (své /matčiny) pupeční šňůry, od které byl kdysi odpoután, aby žil. Je to záchranné lano, které mu hází Thanatos. - Velmi dobrá režie! ()
Hezky natočený snímek, hezky zpracovaný a atmosféra je správně šedivě melancholická. Co se týče příběhu, tak mi zase tolik nesedl, možná by si to zasloužilo trochu více souvislostí a vysvětlení. Má sice jít o příběh v jednom dni, takže chápu to málo vysvětlivek, ale stejně. Naopak některé scény byly ve filmu úplně zbytečně dle mého názoru a úplně nepochopitelně vytržené z kontextu. Silnější tři hvězdy. ----" Vím, že jsem to řekl předtím, ale teď jsem lepší člověk."---- ()
Svojou atmosférou mi to pripomenulo nemecký film Oh Boy, aj keď pozadie oboch hlavných hrdinov bolo diametrálne odlišné. V tomto prípade to bol Anders, ktorý sa márne snaží splynúť so svetom, z ktorého sa pobral za svojim drogovým dobrodružstvom. Veľmi si dali tvorcovia záležať na vykreslení Andersovej psychiky a všetkom, čo sa v ňom odohrávalo. Prvá polovica bola vynikajúca, ďalší priebeh síce tiež zaujímavý, no prišli bohužiaľ viaceré slabšie fázy, ktoré moje prvotné nadšenie postupne degradovali až k 3 hviezdičkám. Ale aj tak, zaujímavý film, na zamyslenie. ()
Začíná se mi líbit ten Joachim Trier a jeho hlavní dvořan, Anders Danielsen Lie. Další psycho balada. ()
Za me prijemny den s Andersem. Film zdobi vyborna rezie a nepohrdnul jsem ani prochazkou norskou metropoli. Uprimna zpoved cloveka, ktery stoji na krizovatce a nevi kudy kam... ()
Reklama