Režie:
Paul Thomas AndersonScénář:
Paul Thomas AndersonKamera:
Robert ElswitHudba:
Jonny GreenwoodHrají:
Joaquin Phoenix, Josh Brolin, Owen Wilson, Katherine Waterston, Benicio Del Toro, Reese Witherspoon, Jena Malone, Jordan Christian Hearn, Martin Short (více)VOD (3)
Obsahy(2)
Ve filmu Skrytá vada, který se odehrává v roce 1970, exceluje Joaquin Phoenix v hlavní roli Larryho "Doca" Sportella, soukromého očka z kalifornského města Gordita Beach. Jeho bývalá přítelkyně Shasta Fay Hepworthová Doca přesvědčí, aby vyšetřil zmizení bohatého realitního makléře, kvůli kterému ho opustila. Doc během svého podivného pátrání v marihuanovém rauši odhalí síť vzájemně propojených spiknutí, do nichž je namočená policie, neonacisté, gangsteři, drogoví dealeři, zubaři, rehabilitační zařízení, rockeři, federální vláda i tradiční novoanglický establishment. (Cinemax)
(více)Recenze (328)
Paul si tímhle filmem řekl definitivně o místo v moji režisérské topce. Vlastně, když se tak nad tím zamyslím, vůbec nechápu, že už jsem ho tam neměl dřív. Hluboce se za to stydím, rdím se, červenám se a sypu si popel na hlavu. Všechny jeho filmy z poslední doby jsou pro mě perfektní a tenhle není rozhodně žádná vyjimka. Joaquin spolu s dalšími výbornými herci a velmi netradičním příběhem ukázal, že i když vlastně vůbec nevím, o čem to celé bylo, je můj výsledný zážitek téměř maximální. A to se v poslední době podařilo jen málo komu. ()
Oscar 2 nominace: Scénář - A, Kostýmy ()
Extrémně zašmodrchaný případ, kdy drogově závislý soukromý detektiv vyšetřuje na počátku 70. let v Los Angeles zmizení několika osob, je ironickou kritikou hnutí hippies. Hra s diváckou pozorností spočívá v tom, že máme dojem, že se hlavní hrdina nemůže v ničem orientovat a musí skončit špatně, zatímco on, přesto, že je většinou pod obraz, dovede být ve správnou chvíli v obraze. ()
A já pořád neviděl Až na krev, hanba mi. Paul Thomas Anderson se mi začíná zamlouvat čím dál víc, zatím to vypadá, že jsou pryč ty doby, kdy svými zvláštními filmy zaujal masy, u tohoto snímku by to vlastně v principu ani nešlo, podle toho, co jsem o postmoderním Thomasi Pynchonovi četl, se režisérovi podařilo ve filmu jeho styl vystihnout. I před stopáž naprosto perfektně sladěný příběh, kde se něco tak racionálního, jako vyšetřování pohřešované osoby, mísí s hypnotickými okamžiky monologů, hodnotícími děj, scénami situačního i slovního humoru, pomrkáváním na diváka a drsnými a (skutečně) romantickými pointami jednotlivých linek. Přitom nevidíš zaškobrtnutí, nebo snad mezery v tempu a celé to dlouhé vyprávění uteče jako voda. I když chápu, že snímek by netrhal divácké rekordy, v přítmí kinosálu by to na ty dvě a půl hodiny byl daleko intenzivnější, téměř až magický zážitek. Líp to prostě doma nejde. 90%. ()
Skrytá vada byla už od traileru dost divným a ujetým filmem. Všechno ale spělo k tomu, že velké množství známých a mnou vyhledávaných herců mě v tomto případě zklamat nemůžou. Jenže zklamali. Joaquin Phoenix si tu zase zahrál extrémistu, který ale v tomto případě měl konečně srdce na lepším místě než obvykle a ještě k tomu byl tak trošku buřič. Wilson, Witherspoon, Del Toro nebo Brolin pak naprosto perfektně sekundovali. Škoda jen, že všichni byli tak šíleně vážní. I Joaquin, ale u něj jste ho takového prostě brát za žádných okolností nemohli a tak jeho postava měla naprosto opačný efekt. Nicméně právě postavy jako takové jsou jediné, co je na filmu tak zajímavé. Délka je vysloveně na šňůru, příběh je matenka jako kráva a ne jednou jsem měl dojem, jak kdybych koukal na film, který ubíhá a ubíhá, ale vůbec nic se v něm neděje. Nemůžu se teda zbavit dojmu, že Skrytá vada byl divnej už u traileru, ale je divnej i po shlédnutí a překvapuje mě, že takoví herci mají za potřebí zkoušet zrovna takové experimenty. I když teda beru, že Anderson jako režisér má v Hollywoodu standardně jméno, ale tenhle miš maš všeho kolem, atmosféry z 30tých let a noir kriminálky šel těžce mimo mě. ()
║Rozpočet $20miliónov║Tržby USA $8,110,975║Tržby Celosvetovo $14,710,975▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $702,969 //počet predaných kusov ?║ Tržby za predaj DVD v USA $730,331 //počet predaných kusov ?║ absolútne ale absolútne som sa nemohol dostať do deja, o čom to vlastne bolo? po niečo vyše hodine tápania som to vzdal, režisér Paul Thomas Anderson ide úplne mimo mňa /20%/ ()
PTA OMG! Zhulenecký film-noir velmi originálně přenesený ze 30. do 60. let minulého století. Hippiesácký Phil Marlowe hraje ve Strach a hnus v Los Angeles. Ono to dává smysl, podobná doba, jen alkoholové opojení nahradil drogový rauš, Amerika, dryáčnický kapitalismus, propojení politiky a organizovaného zločinu, mafie, korupce zůstaly stejné... A i to vymezení se proti (špatně nastavenému) systému. Naoko satira, v podstatě je to ale hodně vážný demýtizační film o romantizované éře hippies, odlehčený postmoderní formou a všemi myslitelnými mimikry. Tenhle film bych si asi potřeboval přečíst jako knihu, abych ho docenil na 100 procent... ()
Děj je tak komplikovaný, že jsem se v něm ztratil a vlastně už jsem moc nevěděl, koho teď vyslýchá a proč. Naštěstí je to ale zajímavě natočené. Všechny postavy jsou spíše takové dobře zahrané karikatury a dost často se tam dějí bizarní věci, které vás vytrhnou z mírné letargie. Nenudil jsem se, ale znova už bych si to nedal. ()
Opravdu až příliš do sebe zahleděné, tentokrát to na můj vkus PTA přepálil až moc, takovéto filmy nemůžou mít dvě a půl hodiny. Altmanovo Dlouhé loučení zůstává neporaženo. Ale na plátně bych si to možná ještě jednou dal, formálně samozřejmě odzbrojující. ()
Zhuleni filmem. Chvílema nádherný wtf (včetně herců). ()
cotokurvabylo ()
Hodně výjimečná a hodně psychedelická záležitost. V týdnu si to okamžitě musím pustit znovu. To nemá bez opakování ani cenu. Velká filmařina mimochodem. ()
Hunch z trávovej paranoje vyrieši aj najzapeklitejší prípad a nastolí hippie harmóniu ako to predpovedal Merkúr v znamení Panny. Ale to neznamená, že sú zase spolu. 8/10 ()
"To je ale hipík nenasyta. Všechno to vyluxoval." Copak o to, nos soukromého očka Doca Sportella umí vdechnout cokoli omamného, ale copak si to dával pan režisér se štábem a s herci? Typuji LSD a necítím se být daleko od pravdy. Já jsem však nebyl pod vlivem ničeho, takže jsem ten příběh spolehlivě nepochopil a vlastně si ani nejsem jistý, jestli tam nějaký byl, ale pár drobností mne pobavilo. Třeba zubař na trampolíně byl vynikající, všudypřítomný agent Harlingen měl taky své kouzlo, policejní spartakiádní čísla mne uváděla v němý úžas a nespornou jedničkou pro mne byl drsný polda a ještě k tomu prvotřídní podpantoflák Yetti. Toho si budu pamatovat dlouho. A taky ten zástup krásných slečen, které na mne pokukovaly ze všech míst, která vyfetovaný Sportello možná navštívil a možná taky ne. ()
Paul Thomas Anderson. Nádherné postery. Nahá sexy Katherine Waterston (podávající vzrušující dialogy, při kterých bych se zachoval přesně jako Joaquin Phoenix, prostě si to zezadu po desíti minutovém dialogu o sexu zasloužila) všechno nahrává geniálnímu snímku, který mně opět odrovná, ale bohužel všechno vyšumělo do prázdna. Barevně podkreslené, dialogově plné, ale emocionálně tak chladné, že to Andersonovi nezbaštím, ale přesto se těším na Mastera, protože Anderson dokáže zklamat pouze jedenkrát za pět let. ()
Příjemná sedmdesátková atmosféra, ujetý krimi příběh a excelentní Joaquin Phoenix, to jsou největší přednosti další výstřednosti Paula Thomase Andersona. Hlavní postava je od začátku vtažena do jakéhosi podivného pátrání, načež se film skládá ze sledu povídacích scén, které krůček po krůčku posunují příběh vpřed. Problémem je, že každá z informací je svým způsobem důležitá, divák musí neustále dávat pozor, ale zároveň se ve filmu neděje pranic velkolepého. Jako osvěžení z minimalistického přísunu dějových drobností byl zamýšlen humor, jenže toho není na poměry 150 minutového filmu dostatek. Tuším, že Inherent Vice měl v ideálním případě dopadnout jako mix Jeden musí z kola ven a Big Lebowski, ale to tak úplně nevyšlo. 7/10 ()
Film, který mi spíš imponuje, než že by se mi líbil. PTA tu už úplně ignoruje diváky způsobem, kdy už je Inherent Vice vyloženě negativ diváckého filmu. Což bude mnohým nepochybně přinášet velké potěšení a musím přiznat, že mě v podstatě bavilo, jak moc nesledovatelný ten film je. PTA navíc po dlouhé době ukázal, že voiceover, když je použitý podobně vynalézavě, má pořád svoje kouzlo. ()
"Paranoia alert." Vlastně dost skvělý film, ale pouze hlavou, nikoliv srdíčkem (ačkoliv jsem se tedy chvílemi smála nahlas). Nemyslela jsem si, že můžu ještě víc nenávidět přítomnost Katherine Waterston na plátně, ale očividně můžu. A jakkoliv ho mám ráda, tak Owen Wilson působil mezi ostatními jako šlápnutí vedle. Jonny Greenwood se předvádí. ()
Skrytá vada je zvláštní film, nevypočitatelný a potměšilý. Právě v tom spočívá jeho kouzlo, ale i riziko. Je příjemné pro jednou nesledovat odhadnutelnou žánrovou rutinu, jenže se závěrečnými titulky se taky snadno může stát, že bezradně pokrčíte rameny a řeknete si, co tím autor vlastně chtěl říct... Scénář vypadá, jakoby se na něm podílelo několik scénáristů, kteří se periodicky dostávají ke slovu. Zadání sice dostali stejné, ale každý se pohybuje na půdě jiného žánru. Ve hře jsou i jiná vysvětlení. Vše může mít na svědomí kolísající hladina drogy v žilách jediného scenáristy. V určitých momentech se postavy a dění ve filmu propadají do psychotických stavů a filmový svět se zbaví slupky normality. Možná, že psychotickým stavům podléhá sám filmový hrdina, jehož očima snímek sledujeme. Kdysi zvolil příliš jednoduchou cestu, jak - dočasně - svoji neuspokojivou existenci vylepšit, a čím dál tím víc ztrácí kontrolu nad svými smysly i činy. Nemůžu říct, že bych byl okouzlen, film nemá přitažlivou fasádu ani útroby, s kýmkoliv a čímkoli je obtížné se ztotožnit, postavy jsou spíš weird než cool, ale originalita v tomhle případě zachraňuje mnohé. Režisér mnohé možná mate, ale snímek má pevně pod kontrolou a pracuje s tím nejlepším, co je v herecké branži momentálně k dispozici. Navíc poselství tohohle morálně nejednoznačného kousku je nakonec přesvědčivější než kázání společenských autorit a varování lékařských kapacit. Celkový dojem: 75 %. ()
V tradičním detektivním vyprávění se ústřední záhada postupně vyjasňuje, jednotlivé dílky skládačky zapadají do sebe a hrdina odhalováním a spojováním nových souvislostí směřuje k dopadení pachatele. V huličském noiru pro střízlivého diváka Inherent Vice budete na konci zmatenější než na začátku. ___ Anderson pokračuje v misi svého učitele Roberta Altmana a dál Ameriku konfrontuje s její pravou tváří. Stejně jako v Hříšných nocích, Až na krev nebo Mistrovi se pokusil zachytit náladu a vyjádřit podstatu určitého momentu amerických dějin. Konspiračními teoriemi prosycená léta doznívající éry květinových dětí využívá k poukázání na provázanost jednotlivých součástí systému, která je tak spletitá, že ji vlastně poznat a pochopit ani nelze. Inherent Vice je podle toho vyprávěno. ___ Rok 1970, utopistické ideály nespoutaných šedesátých let vytlačuje paranoia, strach, chamtivost a přísné lpění na pravidlech. Nastala doba krutého střízlivění po probuzení z hippie rauše. Náhlý útlum, únavu a otupělost zosobňuje soukromý detektiv Doc Sportello. Jeho prázdný výraz, pootevřená ústa a neustálé narážení na překážky (v doslovném i přeneseném významu) svědčí o ztrátě kontaktu s měnícím se světem – neví, jak se v něm pohybovat. Dialogové scény jsou často vystavěny tak, že nemáme jistotu, zda se nachází ve stejné místnosti jako lidé, s nimiž mluví. Marihuovaný opar, do něhož je celý film zahalen, znemožňuje odlišit, co se děje doopravdy a co je pouze Docova halucinace. ___ Mnohdy chybí ustavující záběry a v polodetailech pak vidíme jen toho, kdo mluví, nikoliv již toho, kdo by jej měl poslouchat. Neúplný obraz skutečnosti odpovídá Docovu fragmentarizovanému vnímání reality a neschopnosti dát si fakta do souvislostí. Zčásti vlivem lehkých drog Docovi mnoho informací uniká a stejně omezený přístup k vědění máme vzhledem k navázání hlediska na protagonistu také my. Spíše výsměchem žánrovým konvencím než užitečnou pomůckou k zorientování se je komentář, jenž nepatří hlavnímu hrdinovi, nýbrž ženě, která to, co vidíme, popisuje bez cynického nadhledu a fatalistické naléhavosti zmužilých noirových vypravěčů. ___ Chaos, nepořádek a nepředvídatelnost doby, která směřuje neznámo kam, se odráží v několika propojených případech a snaze o jejich vyřešení. Každé nové vodítko ve skutečnosti vede do slepé uličky a jen přidává další vrstvu nejasností (po vzoru vrstvení záběrů, kterým film začíná). Vyšetřování nikam nevede. Stejně jako pohyb ve skutečnosti poměrně dynamické kamery, která se při dlouhých dialozích zpravidla velmi pomalu přibližuje k postavám – v náznaku velkého odhalení, jež se ovšem na konci žádné scény ani celého filmu nekoná. Ještě víc než v klasice žánru Hluboký spánek, v jejíchž dějových zákrutách se údajně ztratil i režisér Howard Hawks, je zápletka zašmodrchaná až do bodu nepřehlednosti. V tomto případě ale záměrně. ___ Cílem není dojít z bodu A do bodu B, ale využít dvouapůlhodinového bloudění k zachycení pocitu ztráty směru. Pointou je absence pointy a Doc je dalším z Andersonových hrdinů bez cíle, kteří uvízli v nikam nevedoucím cyklu událostí. Vyšetřování neslouží primárně ke zjišťování nových důkazů, ale k portrétování zmatku Ameriky probouzející se do sedmé dekády. ___ Inherent Vice je neostrou, dramaticky nezacílenou a stejně jako její hlavní hrdina zpomalenou vzpomínkou na dobu zásadních společenských změn a konce jedné éry (mj. Nového Hollywoodu, k němuž Anderson svým dílem často odkazuje). Přes vypravěčskou ležérnost, stylistickou nenápadnost (žádné samoúčelné napodobování sedmdesátkového stylu) a improvizační nádech mnoha scén film nezapře pevné režijní vedení a autorský koncept mnohem jasnější než cokoliv z toho, co se Doc dozví na základě své pseudo-detektivní práce. 75% () (méně) (více)