Režie:
Jean-Paul RappeneauScénář:
Jean-Paul RappeneauKamera:
Claude RenoirHudba:
Michel LegrandHrají:
Jean-Paul Belmondo, Marlène Jobert, Laura Antonelli, Michel Auclair, Julien Guiomar, Mario David, Charles Denner, Georges Beller, Paul Crauchet (více)Obsahy(1)
Jediné, co chtěl od francouzské revoluce, byl rozvod! Jean-Paul Belmondo uprostřed šlechetných ideálů a zhrzených milenců... Nicolas Philibert byl nalezenec. Vyrostl v rodině obchodníka s vínem v Nantes Gosselina. Když dospěl, oženil se s jeho dcerou Charlottou. To vše se stalo 16. února 1786. Ctižádostivé a domýšlivé dívce však prostý Nicolas nestačil a zakoukala se do bohatého barona. Žárlivý Nicolas barona zabil a nezbylo mu, než si zachránit život útěkem do Ameriky. Přeplul oceán jako černý pasažér s prázdnou kapsou, ale za chvíli si vedl k oltáři dceru největšího boháče v kraji. Jenže těsně před osudným ano vyšlo najevo, že Nicolas má už jednu ženu ve Francii. V té době tam však zuřila, nebo vítězila, revoluce. A jednou z vymožeností tohoto dějinného kotrmelce byl zákon o rozvodu. A tak Nicolas znovu nasedá na loď, aniž by tušil, že v rodné Francii ho čeká nejedno překvapení. (Česká televize)
(více)Recenze (139)
Skvělá historická komedie s dokonalými narážkami na tehdejší společnost. Kvalitní scénář. Nádherná hudba Legranda, výborná instrumentace. Akce, humor, napětí a láska - vše v rozumné míře. Belmondo v kombinaci s Jobert byla skvělá volba. Nemyslím si, že by se jednalo pouze o "divácký film", o čemž zřejmě svědčí i nominace v Cannes. ()
Zlatá Palma - výběr ()
Historická komedie kombinovaná se společenskou satirou, stědře vypravená a legrací vybavená především díky semetrikózní Marlène Jobert. Když Manžele ale srovnám třeba se Zvířetem, je to znatelně slabší. 70% ()
Je to bláznivé, mezi oběma manžely to jiskří a Marléne Jobert je prostě úžasná! ()
J.P. Belmondo si řeší na pozadí francouzské revoluce problémy se ženou, pravda trošku bláznivě a zmateně, ale řeší a aby toho nebylo málo pořád se mu do toho plete ještě ta bláznivá revoluce . No to je tak když je někdo manžel v roce II. ()
Povedený film v hlavní roli s J. B. Belmondem, který spíš než komedie vyčnívá jako dobrodružná vložka z francouzské revoluce, kde se teda děla mela největší a on si uprostřed ní řeší vztahy se svojí manželkou. Nepříjemné i když co má dělat. Nedá se k tomu co dodat. Prostě, co si pohnojil to si pohnojil, prakticky jako vždycky. Manželé z roku II jsou klasickým francouzským historickým filmem, který Belmondo vynáší do výšin francouzské revoluce a výš svými bláznivými obštrukcemi s vládou. --- To si ho chcete vzít? Nekažte si život, ještě je čas! ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $2,800,000║ ()
On chce pouze dosáhnout svého zákonného práva na rozvod. Ale ať jde kam jde, je mu vždy v patách. Ať dělá co dělá vždy mu zkříží plány. Kdo? No přeci revoluce - mrška jedna podšitá. ()
Film, kterému nepostačuje pouze žánr "ztřeštěné" komedie, nýbrž se i celkem povedeně pokouší o mnohostrannou a mnovrstevnou politickou satiru směřovanou vůči téměř všem stranám francouzské revoluce. Nebudeme-li tu tedy hledat jenom skvělé gagy a vtipné dialogy, ale všimneme-li si i mnoha bláznivých dějových zvratů, které tak dokonale ilustrují tak zvláštní a zmatené období, jakým francouzského revoluce roků II a III nepochybně byla, jistě oceníme zdařilou kritiku a přitom poměrnou věrnost historickým skutečnostem. Stejně jako hlavní hrdina je pak film bytostně pozitivistický, a na které straně se nacházejí jeho sympatie, je úplně jasné. ()
Vybornej akcne dobrodruznej snimek, kterej je vetsinu casu taky soucasne komedii. Sice mam od Belmonda oblibene jine filmy, ale tenhle rozhodne patri mezi to lepsi co natocil. Navic tu dostal skvelou partnerku v podani Marlen Jobert. Kdyz je ze zacatku na scene pouze Belmondo, je to super, ale jakmile jsou Belmondo s Jobert spolu, zacne ta prava jizda. I kdyz je zapletka filmu docela jednoducha, vrsi se do deje stale dalsi a dalsi postavy, az vznikl misty skoro az zmateny dej, nicmene sviznej a vtipnej. A do toho vynikajici hudba. Hezke 4*. ()
Dobrodružný film, který si zbytečně ubližuje žánrovým označením "komedie". Ano, Belmondo je čtverák a dva tři dobré gagy by se našly, ale jinak je to jen typicky francouzská dobovka. Nic míň, nic víc. 60 % ()
Nenáročná dobrodružná historická komedie s Belmondem. Věštkyně jim předpověděla, že on zbohatne v Novém světě a ona že se stane vévodkyní, do toho však zuřivě vypukla velká francouzská revoluce. Film je vhodný pro milovníky historických příběhů typu Angeliky, Fanfána Tulipána, nebo Cartouche. Já se však bavil jen místy. Trailer: http://www.csfd.cz/film/32432-manzele-z-roku-ii-maries-de-lan-ii-les/videa/ ()
Ještě nikdy nebyla Francouzská revoluce tak zábavná. Co gilotina, zapomenutá a znovu se připomenuvší manželka je daleko horší! ()
"Chováš se jako aristokrat a mluvíš jako rebel. Jak se zdá, jsi jedním z nepřátel republiky." Popravit ... nebo rozvést? Francouzská revoluce byl evidentně velký zmatek a já bych podnikavému Nicolasovi poradil, aby v té době svou ex-manželku Charlotte přenechal nějakému hrabátku a vyměnil ji za Pauline markýzu de Geron. To je ovšem jen přátelská rada. Pokud ji neuposlechne, budu se o ni budu ucházet sám. A při tom nechám Nicolase, aby mě pobavil, což se mu evidentně dařilo. ()
Asi nejlepší film s Belmondem. Je v něm napětí, krásné ženy, úžasné gagy (třeba šlechtický bál na statku, při němž tanečníci odkopávají slepice, je takřka geniální), přitom celkem věrně zachycuje atmosféru revoluce a neváhá zesměšňovat všechny strany. Už to tu někdo srovnával s Fanfánem (samozřejmě Filipovým) a já to jen podpořím, protože jde o dvě nejlepší staré francouzské historické komedie. Zmínku zaslouží i výborná hudba Michela Legranda. ()
Manželé z roku II je filmem o nekonečné dětské lásce, revoluci a intrikách. Pěkná hudba, kostými a Marlène Jobert. 75% ()
Belmondo hraje, co se od něj očekává, Jobert se své role zhostila také neméně dobře. Film to celkově není špatný, nápad slušný, některé sekvence mi ale přijdou zbytečně roztahané na úkor jiných. Přitom celková stopáž se nijak nevymyká a na podobnou, v té době jistě větší (ko)produkci, jde spíše o kratší film. Jako celek film působí poněkud nevyrovnaným dojmem, což se odráží i v mém hodnocení. Bez Belmonda bych hodnotil ještě hůře. ()
Francouzská komedie, která patří do zlatého fondu svého žánru. Kvalitní scénář, výborné herecké obsazení, spoustu humorem a akcí nabitých scén, jednoduše divácký požitek. Jedna z nejlepších rolí Jeana-Paula Belmonda i Marlene Jobert. Celkový dojem: 90 %. Jeden z těch filmů, ke kterým se stále mohu vracet a nezevšední mi. ()
Za stále zvonících zvonů revoluce Belmondo zjišťuje, že stará láska nepodléhá korozi a když se nějaké známky rzi náhodou objeví, profackováním je promptně odstraní.. Škoda, že se chaos doby často obtisknul i do samotného podání, nicméně pro fyzické herectví Bébela se v soubojích muže proti muži najde živná půda. S humorem je to už trochu horší.. ()
Případy, v nichž se štastně spojí dynamičnost námětu, scénáře, režie i hereckých protagonistů, jsou vzácné. Podaří-li se to všechno promítnout do komediálního tvaru, do šťávy vtipných dialogů, překvapivých gagů, bláznivého děje i skvělých scénáristických nápadů, máme co do činění s pozoruhodným, mimořádným dílem. Fiktivní příběh Nicolase Philiberta, nedobrovolného exulanta s horkou krví, rychlou rukou a nevůlí uhýbat před brokátem, vybraným suknem a hedvábím soudobých copařů s pomyslnou modrou krví (byla doba paruk), který se vrací doprostřed revoluční smrště počínající diktatury jakobínů, je typický; na jeho místo bychom mohli plným právem dosadit např. Murata, Neye, Bernadotta nebo Foucheho; dynamika modelové křivky vichřičného života by se rozhodně nezpomalila. Spíš naopak. Jakoby mimochodem tu jsme konfrontováni s odvrácenými tvářemi obou bojujících stran; té royalistické i té republikové. Mlsných obhájců republiky, jimž "mrzký kov" už není tak cizí, ale doposud nestačili zbohatnout, i šlechticů, kteří víc než o bourbonských králích sní o obnovených vlastních majetcích. Scéna s biskupským prstenem - i první, která stojí život Philibertova girondistického spoluutečence, i druhá, v níž ji církev marně vymáhá po dočasném zaslíbeném Philibertovy choti, mluví za mnohé právě tak jako loď přeplněná americkým obilím při příjezdu a naopak po praksnutí nacpaná francouzským vínem, když se chystá k návratu přes Atlantický oceán. Je těžké říci, kdo z protagonistů je lepší, zda to více platí o Belmondově skvělé kreaci nebo spíše pro neméně divokou tehdy mladičkou Jobertovou. Svůj svébytný rozměr si zachovala hlavní kráska filmu Laura Antonelli, představitelka markýzy, sestra, jíž k bratrovi poutá nenaplněná incestní láska. Snad ještě šťavnatější je rozvodová scéna, do níž tak podstatně zasáhne vnitrorepublikánské vzbouření nejspíš v Nantes. Napoleonský epilog v žádném případě není zbržděním, ale naopak skutečným vystupňovaným finále tohoto zběsilého, více než půldruhahodinového sprintu dobou, která pro nás dodnes neztratila svůj jedinečný kolorit. Historie - i ta filmová - dokáže být zkrátka i vědeckou, i nevázaně rozvernou. Jak by ne, vždyť se vede ruku v ruce s pomyslným chorovodem opravdu velkých jmen. Včera, dnes i zítra. ()
Reklama