Režie:
Zach BraffKamera:
Lawrence SherHudba:
Rob SimonsenHrají:
Zach Braff, Pierce Gagnon, Kate Hudson, Joey King, Alexander Chaplin, Jim Parsons, Mandy Patinkin, Ashley Greene, Donald Faison, Josh Gad, Michael Weston (více)Obsahy(1)
Film je příběhem mladého a neúspěšného herce Aidana Blooma, kterému je pětatřicet, stará se o malého syna a dceru v pubertě a stále vlastně neví, co od života chce. A tak svou každodenní nudnou existenci začne trošku oživovat s pomocí vlastní představivosti plné vesmírných rytířů a podobných představ. Život mu ale uštědří další ránu. Peníze na soukromou školu nejsou, ve státní není místo, a tak musí Aidan začít učit svoje děti doma sám. (007.)
(více)Recenze (91)
„Můj táta má rakovinu, moje děti vyloučí ze školy a já nemám práci. V čem jsem to vlastně vyhrál?“ A všichni byli šťastní, i ten nadrženej kolega z práce nakonec dostal co proto. Na druhou stranu – proč ne. Snímek, který sice sráží nejedno klišé a hodně se v něm brečí, chápe, hází psí pohledy, klepe na rameno, ale i tak získává sympatie z obyčejných situací. Život jedné rodiny „zkoumá“ skrz několik momentů, jejichž důležitost si lze uvědomit až zpětně. Už debut Zacha Braffa Procitnutí v Garden State byl o umírání a usmiřování v rámci rodiny, jeho druhý tvůrčí počin nabízí vyrovnávání se s rodinnými rolemi, s (ne)plněním snů, s lidskými chybami. Tyhle pocitové kousky, kdy se leckdo ocitá na životní křižovatce, mám docela rád. Herci jsou přesní (Zach Braff, Mandy Patinkin, Joey King, Kate Hudson nebo Josh Gad), soundtrack citlivě zvolený, Braff nezklamává ani jako scénárista. „Slunce, tohle je Noah. Noahu, slunce.“ ()
Židovská tématika a k tomu jedna životem zkoušené rodiny, na kterou se moc hezky koukalo. Někdy až moc. Všechno to totiž bylo natočené tak, že nešlo si tu rodinu neoblíbit. No a k tomu všemu pár geekovských vtípků, Sheldon Cooper a jedno pako, co pořádně ještě neví, co se životem, protože je duší pořád malý dítě, co má v hlavě zlobry, videohry a temné mágy. Jo a mimo to všechno je génius. Wish I Was Here je poctivá nezávislá Amerika, která ale svůj příběh vypráví tak, že si jej nemůžete neoblíbit. ()
Čím jste tomuto "obsahu" blíž, jakýmkoliv rozměrem, tím víc Vás pohltí a v různých částech duše ve Vás bude intenzivněji rezonovat. Perfektní obsazení, příjemně zvládnutá technická stránka a osobité podání s několika hodně silnými scénami.. Já si plně užíval každou minutu a jsem rád, že mne Zach Braff takhle příjemně dostal. 90%. ()
,,BŮH CHCE, ABYSTE SE STARAL O RODINU, PANE BLOOME. BŮH VĚŘÍ V TO, ŽE VAŠE RODINA SI ZASLOUŽÍ JAK MLÉKO, TAK I MED…" /// Dle obsahu jsem čekal… prostě něco jinýho. Máme tady umírajícího tátu, který dva syny měl. Jeden je herec a ten druhej nemakačenko se chystá na Comic Con (někoho vohoblovat – třeba). Bohužel herec rodinu (a parchanty) má. Ale nemá peníze (protože nemá práci – kurva jak to do sebe zapadá…). A tak nechá děcka doma a né že by se dřeli algebru – spíš jen tak vstřebávaj píčoviny. Trochu vtipný, víc drama, pár narážek kolem židovství, ale hlavně o rodiči(čích?), dětech, usmíření… překvapivě víc nuda než aby mě to chytlo u pumpy. Ty lidi mě neberou, nevidím smysl v projížďce Aston Martinem (krom toho, že se chtěl Zach Braff projet), nechápu proč… prostě nuda. Možná kdybych byl v nějaký sektě. Nebo Žid… /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Umírám a dva syny (nemakačenka) mám. 2.) Na kolegyni mluvím skrz svůj penis. (no ještě abys tak mluvil skrz nějakej cizí!) 3.) Thx za titule ,,VitoThePostman“. /// PŘÍBĚH *** HUMOR * AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
Přál bych Braffovi lepší výsledek nejen proto, že to očividně myslí všechno dobře. Bohužel se to až moc topí v slzičkách. Garden State vystihlo dobu a vysloužilo si silné pozitivní i negativní emoce, tohle je jenom takové tápání, které utíká k prvoplánovým řešením. ()
Zach Braff představuje podobný typ tvůrce jako Josh Radnor. Oba v době nedávno minulé oslavili čtyřicítku, oba se etablovali jako herci v úspěšných komediálních seriálech – Radnor v letech 2005-2014 točil sitcom How I Met Your Mother, Braff v letech 2001-2010 Scrubs, oba se během této doby nebo po ní snažili prorazit na poli filmu nízkorozpočtovými autorskými projekty, oba prozatím dvěma filmy, kde zastávali roli scénáristy, režiséra i hlavního protagonisty – Radnor v roce 2010 a 2012 a Graff v v roce 2004 a 2014. Filmy mají společný prvek hledání – smyslu života (hrdinové často řeší existenciální problémy), místa ve společnosti i třeba financí na samotnou realizaci projektu, což je příznačné především pro komentovaný snímek. V Braffově novince Wish I Was Here je ale od výše uvedeného cítit posun – stále je ve středu příběhu průměrný tápající jedinec řešící každodenní problémy, nicméně má rodinu, dosáhl středního věku a existenciální problémy se tak trochu změnily v existenční. Neměnný nadále zůstává Braffův jedinečný cit zachytit sílu okamžiku a jemně balancovat mezi komediální a dramatickou polohou (vtipů sice není mnoho, ale když přijdou, tak stojí za to, např. rabín na Segwayi). Lepší 4*. ()
Tak trochu jsem tušil, o co se zřejmě bude Wish I Was Here opírat a bohužel se toho i dočkal. V první řadě humoru, který byl „krapet“ jednodušší a nebýt Parsonsovy kreace (toho nejlepšího na tomto filmu), moc bych se opravdu nepobavil (spíš naopak). Pak jsem se ovšem dočkal podstatně horších věcí, přišlo na řadu hledání cesty k druhým (a také smyslu života), rodina pospolu, plnění snů a další všechny ty „správné/důležité“ hodnoty, díky nimž se snímek stal plným patosu (ano, došlo i na typicky americké „i’m so proud of you“, u kterého jsem se skoro bál, že se ho nedočkám…), moralizujícím (a toho chlápka z práce mi bylo skoro líto), dojímavým až slzopudným (brečím, brečíš, brečíme) a též otravně pozitivním (nemám vůbec nic proti hodně pohodovým filmům, rád si sem tam nějaký dám, ale zase je určitá hranice, za kterou není radno chodit). A to dokonce tak moc, že už jsem jen čekal na moment, kdy skončí všechny válečné konflikty, globální oteplování, pozůstatky krize a další nemilé věci, jak se vše ve filmu začalo stávat úžasným. Jestliže jsem Procitnutí v Garden State přiklepl „jen“ průměr, nejnovější Braffův počin ode mě dostane pouhé 2*, a to ještě s odřenýma ušima, začínám mít nepříjemné tušení, že pan režisér asi opravdu nebude moje krevní skupina. „Ale co moje sny? Nepodporuje snad Bůh mou cestu ke spokojenosti?“ – „Ne! To je Deklarace nezávislosti. Thomas Jefferson se staral o vaši spokojenost.“ ()
Zach Braff tentokrát o vyrovnávání se s dospělostí a životem vůbec. Po celou dobu mi povědomě mrazilo tam kdesi vzadu, protože člověk tak nějak tuší, že míří do podobných končin a nejde to zastavit ani zpomalit. ()
Spočiatku príjemne, ale stane sa z toho neukočírovaný bordel. Veľké množstvo tém a motívov, ktoré spolu vôbec nefungujú. Občas je to fajn ale väčšinou iba zmätené a hlavne neúprimné. Herci sa snažia, Braff ako režisér takisto ale nedokáže dať filmu pevný tvar. Následkom toho, to od polovice začína byť strašná nuda a ku koncu je film aj vďaka prepálenej dĺžke takmer na neprežitie. A pritom to začalo tak sľubne a postavy sú veľmi sympatické. Slabších 4/10 P.S. Pripomínalo mi to mnohými nenávidený Elizabethtown, ktorý mám tak strašne rád a po tomto sa v mojich očiach stáva majstrovským dielom. ()
Ďalší z vydarených snímkov, ktoré mal pod režisérsko-hereckým patronátom Z. Braff i s jeho osobitým štýlom. Podobne ako v Precitnutí v Garden State (2004) aj tu ma dostala hlavne príjemne melancholická atmosféra snímku, kde sa smutné veci viezli spolu s tými radostnejšími, presne ako v reálnom živote. Odhliadnuc od pár slabších miest ide teda o veľmi dobre namixovanú rodinnú drámu spolu s inteligentným humorom, a ktorá je navyše skrášlená aj sympatickými hereckými výkonmi. Veľká spokojnosť. 75/100 ()
Balzám na stavy po úrazoch empatie, náplasť na opilcovu ubolenú dušu, záplata na dieru v peňaženke, ked' do výplaty je ešte d'aleko, všeliek, usmierovač a tiché potiahnutie z bonga mieru... Neuveriteľné, ako sa Zach Braff dokáže hrať s citmi a pocitmi! Veľmi cool film... ()
Horkosladké. Rozmýšľam teraz; Ako to povedať, aby som nebol za cynika, ako komentovať, nech to nie je kopa útrpných sentimentálnych kecov.. Všimli ste si, že filmy o ľuďoch čo to niekam dotiahli, založili rodinu, priviedli na svet nové životy, žili americký sen; všimli ste si, jak sú vždy depresívne?! Naopak, o starých mládencoch sa točia hlavne komédie, vždy sú šťastní, až im nakoniec dojde, že im v tom živote niečo chýba. A jak na nich všetci divne pozerajú! Alebo inak; Všimli ste si, že veriaci svoju vieru potrebujú viac, ako tí druhí? A pritom je to tak jednoduché; každý duchovný či rabín, by Vám iba povedali, že odpoveď je proste Žiť. A nestarať sa? Ubehlo desať rokov. Keď vyšiel Garden State bol som na strednej, teraz som inde, decká nemám, šťastný nie som, do kostola nechodím. A nevidím v tom spojitosť. Možno sa raz treba usadiť, ale prečo z tých šťastných ľudí, vždy cítiť sklamanie? Medzi záverečnými titulkami Garden Stateu a úvodom Wish I Was Here, je medzera. A v nej smútok. Tak prečo ešte nezevlovať? Prajem Zachovi Braffovi veľa šťastia na najbližších 10 rokov, nech zas natočí podobne príjemný filmík, nech nás zas donúti premýšľať. A nech si zachová zmysel pre humor, ako Judd Apatow. Ja si znovu pustím Say Anything... ()
Na tomto filme mi je sympatické, že ho Braff bral skutočne osobne a že si zrejme uvedomoval, že sa jedná o projekt bez čo i len minimálneho komerčného potenciálu. A to aj v zmysle nejakých kritických ocenení a podobných šarád. Je to síce typický americký indie filmík, ale predsa len vďaka Braffovcom autorsky rozoznateľný. Asi som predsa len očakával viac, alebo niečo trochu odlišné, ale možno sa mi bude Wish I was here dlhšie rozležiavať v hlave a možno sa k nemu niekedy aj vrátim. Pre zlepšenie nálady. Som totiž tiež, ako režisér, čiastočne melancholik. No a čo oceňujem na ňom najviac? Zámernú absenciu vyhrotených hádok a že Bloomova žena mohla hysterčiť vzhľadom na rodinnú situáciu koľko by len chcela... ()
Největším kladem téhle komedie je kromě velmi vydařeného soundtracku také její nepodbízivost. Rozhodně se z ní neposadíte nějak extra na zadek, ale po celou dobu trvání působí mile a rozhodně ne lacině. Při jejím sledování jsem tak trošku upustil uzdu své fantazii a nechal jsem se hned v průběhu sledování několikrát unášet, jako hlavní hrdina. Bylo to opravdu moc fajn, škoda jen, že to tak nejde i ve skutečnosti. Stačilo by jen jednou za den… ()
Film plný okamihov, ktoré vás rozosmejú, ale aj z ktorých vám bude smutno. Film plný skvelých momentov, múdrych myšlienok, ale takých naozajstných, skutočných. Zach to fajin napísal, vybral hercov, ktorým role neskutočne sadli, a predovšetkým vybral výbornú muziku. Odporúčam, mne sa páčilo. ()
Jelikož jsem od Braffa očekával něco podobně úžasného, jako byl jeho debut Garden State, jsem dost zklamán. Nijak výrazný nezávislák, který je sice odvážný, ale odtažitý a bohužel docela nudný. Škoda. ()
A věří si ti Američani všechno, co si navzájem nakdákají podle vzorů, které jim udávají ve filmech, jo? Pak u nich výraz klišé pochopitelně musel již zaniknout... To vyjadřuje, co si o novince Zacha Braffa myslím, a to, že jednou procitnul v Garden State, rozhodně neznamená, že vzápětí zase neusnul... nejspíš na vavřínech. Na obhajobu svého hodnocení se cítím dlužná dodat, že kromě celkově unylého průběhu a trapárny s vesmírným hrdinou jsem už dlouho neviděla příšernější postavu, než vyfasovala Kate Hudson, za permanentní výraz svatořečené za života bych s ní nepromluvila ani přes ten propíraný penis... a k dotažení naprosté idylky mně scházela informace, jaké mety nakonec dosáhl bratr Noah, mimo pochybné výhry na Comic Conu, vzhledem k jeho možnostem to patrně bylo víc, než dost. Každopádně, I'm so proud of you.. ()
Nesympatická postava neúspěšného herce řeší rodinné problémy, které způsobilo to, že se o rodinu vůbec nestará. V roli neschopného bratra mu sekunduje nejodpudivější americký herec za poslední dekádu - Josh Gad. Dojde i na zpomalované záběry a nakonec - aniž by měli tři oříšky nebo aspoň kmotřičku vílu - se vše jako mávnutím kouzelného proutku v dobré obrátí. Zlo je potrestáno, rodina zachráněna a hezky si pobrečí při vyjádření dlouho skrývaných citů. Nesympatický bratr si zapíše zásah na conu, když svým kostýmem okouzlí pohlednou fanynku sci-fi. Jo, tak o tom si můžou tlustí fanové z přívěsu nechat leda tak zdát - to by totiž bylo možné právě jen ve sci-fi. ____ Nezajímavá otravnost. ()
Před deseti lety pro mě bylo Garden state jako zjevení, od té doby Braffa sleduju a těším se na jeho další film. Zach Braff bohužel není Cameron Crowe nebo Richard Linklater, kteří mají velký cit pro náladu okamžiku. Braff je inteligentní a má velký talent, Wish I was here je příjemný film (pro mě ale bohužel takovým tím vlezlým způsobem). 50% ()
Taková podivná americká hořká i přeslazená limonáda o hledání životních priorit, které škodí hodně kolísavá kvalita a režisér v hlavní roli. Být tam někdo jiný, byl bych nejspíš spokojenější. Naopak pozitivy jsou ostatní herci, včetně představitelů dětských rolí či Kate Hudson, spousta Židů a Sheldon Cooper v epizodní roli. Film, který nejspíš není pro každého, ale na jedno podívání dokáže uspokojit. 50% ()
Reklama