Režie:
Thomas VinterbergKamera:
Jesper TøffnerHudba:
Fons MerkiesHrají:
Trine Dyrholm, Ulrich Thomsen, Helene Reingaard Neumann, Martha Sofie Wallstrøm Hansen, Lars Ranthe, Fares Fares, Magnus Millang, Anne Gry Henningsen (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Thomas Vinterberg zasadil svůj film Komuna do poloviny 70. let, do prostředí akademického společenství na předměstí Kodaně. Hrdiny filmu jsou Erik (Ulrich Thomsen), Anna (Trine Dyrnholm) a jejich dcera Freja (Martha Sofie Wallstrøm Hansen), kteří začnou uskutečňovat svůj sen o autentické komuně plné vzájemnosti a radovánek. Idea láskyplného a rodinného společenství pod střechou Erikova domu se ale začne rozpadat, když se do domu přistěhuje jeho milenka. Přežije ideál střet s realitou? (Film Europe)
(více)Recenze (44)
Na to, jak jsem se jinými Vinterbergovými filmy dokázala nadchnout, Kollektivet považuju za vyslovené zklamání. Jako retro vzpomínka snad obstojí, ale pro reálné pochopení toho, jak moc je filmový námět vzdálen tehdejším náladám na předměstí Kodaně, většině diváků chybí kontext. Takto zbývá příběh o jednom velikém egu, který je pouze ohlupující a smutný. Lépe zvládnuté téma můžeme najít ve filmu Co kdybychom žili společně? ()
Víc než kvalitní evropské drama od renomovaného režiséra je film Komuna hereckým koncertem Trine Dyrholm, které komunita, ve které žije, trošičku přerostla přes hlavu. Thomas Vinterberg už mě v minulosti několikrát přesvědčil o tom, že dánská kinematografie je jedna z nejrealističtějších v Evropě. Komuna už je ale příběhem přeci jenom trošku větší úlet, než životy každých z nás. Na druhou stranu se nedivím, že s tím přišli zrovna dánští filmaři, protože hippie přístup Dánů k životu, skutečnost, že je to nejšťastnější národ v Evropě, ale zároveň vévodí spotřebě antidepresiv na hlavu, prostě musí svým volnomyšlenkářstvím, nehádáním se a lidskou volností, někde ve výsledku vyznít v osobní neúspěch a depresi. ()
Dalo by se to snadno cupovat (Proč je to vůbec retro? Proč to má vůbec tolik postav? Z prvního nevyplývá nic a z druhého ne moc.), ale kdovíproč to na mě působilo opět velmi intenzivně. Podivný mix černého humoru a dramatu, v němž sledujeme lidi, kteří se snaží být křečovitě racionální, ale podřezávají si tím pod sebou větev. Rekviem rozumných rozhodnutí, jaké se moc často nevidí. ()
Rozpad jednoho intelektuálního manželství v prostředí komuny dospělých lidí. Čekal jsem, že to bude víc o komuně jako takové, že všichni členové dostanou víceméně stejný prostor a uvidíme, jak může takové společné soužití vypadat, jaké vztahy tam mohou vznikat, jak se lidi můžou navzájem ovlivňovat a organizovat a jaké má výhody/nevýhody, ale komuna je tu jen pozadím pro jeden milostný trojúhelník. Rozhodně se z toho dalo vytřískat mnohem víc. Dyrholm a Thomsen hrající ústřední pár jsou výborní. ()
„Nudím se, Eriku. Něco se musí stát. Ty nezavřeš pusu. Seš milej, ráda se s tebou směju. Ale jako bych to už všechno slyšela.“ - „Aha.“ - „Chci mluvit i s někým jiným. Jinak se zblázním. Tahle fantastická vila se musí zaplnit fantastickýma lidma!“ Jen aby se to Anně nepřejedlo aneb kdo chce kam, pomozme mu tam…Co uděláte, když zdědíte velký dům? Prodáte ho za tučnou sumu? Anebo se tam nastěhujete s partou lidí a pokusíte se žít ve společenství? Zpočátku to vypadá krásně. Zábava, podporování se, budování něčeho nového a velkého. Divák ovšem tuší, že mezi takhle různorodými lidmi to dřív či později začne skřípat. A přestože Komuna kvalitou nedosahuje jiných Vinterbergových filmů, postupně se hlavně v psychologické rovině solidně rozjede, a to i herecky (vládne Dyrholm). Nejlepší jsou společné kuchyňské scény, z nichž většina obstojně graduje (zároveň nabízí i různorodý mix emocí publika). Jen je škoda, že konec vyznívá utopisticky. Přesto na rozdíl od jiných hodnotících neskončím u průměru a přihodím 1* navíc. ()
Komúna na mňa pramálo zapôsobila a ak už áno, tak svojimi wtf-scénami a wtf-komunitou. Celý film ma zaujímalo viac menej iba to, či takéto spoločenstvá ľudí skutočne existujú a či im to dokáže aspoň nejaký čas fungovať, pretože z môjho pohľadu to bol jeden nevydarený experiment - aj myšlienka o bývaní v spoločenstve, aj film samotný. Dve hviezdy za nápad a niektoré vtipno-trpké momenty. ()
Co zbylo se slibného námětu společného soužití volnomyšlenkářské skupiny, ve které všichni zažili šedesátá léta v nejlepším věku? Jakýsi bludný kruh, ve kterém se míchají (ne)naplněné potřeby se skrývanými city a falešným úsměvem. Ano, základní dějová linie je řešení neřešitelného. Ona, On a Ona o dvacet let mladší. Vše ostatní, námětově možná mnohem zajímavější, se zde děje velmi nahodile a zpovzdálí na sebe jen zoufale upozorňuje. Skvěle zrežírovaná, nicméně pro mě nepříliš záživná romance, jež se mohla odehrávat prakticky kdekoli. [Filmový Klub Citadela-Litvínov] ()
Pre mnohých bude Komúna sklamaním podľa mňa kvôli na Vinterberga až príliš konvenčnému prístupu. Sledujeme síce viac menej to čo vo filmoch Dogmy, či už Oslave alebo Idiotoch, lenže prostredníctvom "normálnych" formálnych prostriedkov. Rodiná, respektíve komunitná dráma sa pri troche fantázie dá čítať ako politická alegória, ale ono Vinterbergovo všeobecnejšie uchopenie témy neschopnosti vytvorenia dokonalej komunity vlastne tiež akosi prirodzene smeruje aj k fungovaniu štátu alebo štátov vo väčšom celku. ()
Opäť ďalšia severská chuťovka o trpkých vzťahoch, ktoré nás občas dokážu pekne potrápiť. Pretože ak ide o lásku, čo sa pokladá za normálne a čo už nie? Človek, ktorý miluje, uvažuje iracionálne a zámerne prehliada akékoľvek hranice. Pretože láska ich nemá. Skutočne je však potrebné v mene lásky k druhému stratiť súčasne sám seba? Dáni sú zvláštna kultúra, zbožňujem ich iróniu, ich humor, ich detailnú prácu s emóciami diváka, no zároveň si uvedomujem, že sa pohybujem na miestami veľmi tenkom ľade a že ide o takú tú tajnú, zakázanú lásku. Videné na Art Film Feste 2016. ()
Pro mě jde asi pouze o film plný nepochopitelné nespravedlnosti, která na druhou stranu není tak dobře znázorněná, abych jí chtěla věnovat 111 minut svého času. ()
O tom, ako Anna chcela byť nad vecou, ale bohužiaľ. Trine fantastická. 3,5* ()
O radikálech vyznávajících volnou lásku na troskách jejich osvícenství. Trine Dyrholm zdařila zachytila vnitřní boj ženy středního věku, která objevila novou svobodu sedmdesátých let, ale zároveň se stala její obětí. Její Anna nedokáže sjednotit své srdce s hlavou. Ulrich Thomsen ztvárnil podrážděného Erika. Jeho milenka je medicína pro jeho zvětralé manželství. Každopádně je to neobvyklý pohled na rodinné drama a na nové limity osobní svobody v sedmdesátkách. ()
Komunitní život sebou nese radosti i starosti, jako každý jiný způsob existence. V tomto případě se však děj nezaměřuje ani tak na jednotlivé vztahy a jejich vývoj v rámci společenství samotného, ale komuna je tu spíše jakýmsi specifickým prostředím, v němž se odehrává trošku nestandardní rodinné drama o nevěře v severském stylu, a jejíž změny se odvíjí hlavně od něj. I tak jde ale o poměrně pozoruhodnou sondu do každodenního bytí lidí, kteří se snaží vše vyřešit společně, rádoby rozumnými rozhodnutími. 65 % ()
Z hereckých výkonů jsem měl velmi dobrý pocit, protože mi přišly přirozené, ale přitom máte celou dobu pocit, že je to silně emotivní, že se docela tlačí na pilou. Nevím, jestli bylo potřeba mít tam celou komunu, jestli by nestačilo méně postav, možná by to bylo i lepší, ale takhle se mohlo předvést více herců. A předvedli se dobře. ()
Vztahová nuda jak od Hřebejka. Tohle se Vinterbergovi hodně nepovedlo. ()
Nový Vinterberg není tak šokující a burcující k zamyšlení jako v Honu nebo v Rodinné oslavě. Na pozadí příběhu "starších květinových dětí" a jejich překonávání úskalí společného života pod jednou střechou přináší vlastně banální epizodu "opustil jí kvůli mladší". Ztvárnění nelehkých a nečernobílých vztahů ho řadí spolu s hereckým výkonem Dyrholmové k lepšímu průměru. Viděno v rámci Nordfestu v Evaldu. ()
Celý snímek jsem přemýšlela nad tím, jak pěkný koncept to je, a jak z něj nikdy nemůže vzejít nic dobrého. V závěru se mi potvrdilo, že kdo chce moc, nemívá nic. A většina z hrdinů si tohle pořekadlo užila po svém. ()
Nemozem si pomoct ale strasne priemerne - asi ako Za vsechno muze laska a Kdyz se muz vraci domu. Mnesa zdalo ze sa postavy pohybuju v akomsi bludnom kruhu - zacina to pomaly, priserne pomale tempo tomu vladne, city ludia skryvaju, a do toho sa este falosne usmievaju. Dialogy nic moc, fakt sa mi zdali len ako vatovo plane plky, o hovne. Hoci by sa dej odohraval na predmesti helsink, Stokholmu alebo osla, nic by to nezmenilo, nuda, sedivy priemer . 50 % ()
Rodinou oslavu jsem stále neviděl a tak hamba mi. Nicméně už při posledním Vinterbergově "retro" počinu z anglického venkova jsem měl pocit, že Vinterberg zlomil nad lidstvem hůl, čte si na režiserském křesle v pauzách mezi záběry akorát Freuda a přemejšlí jak by ho do děje narouboval. Bohužel jediným výsledem je to, že všechny jeho postavy mluví a jednají stejně, ať to jsou 60 letí zámožní baroni a nebo čtrnáctiletá puberťačka. Je pak těžké nějakým způsobem se s jednotlivými postavami sblížit a začít jim aspoň trochu fandit nebo se je snažit pochopit. Protože čím déle na ně koukáte, tím víc za nimi vidíte jen chaotickým písmem počmárané stránky scénáře. ()
Já jsem teda ignorant! Až když jsem byla někde v půlce, tak teprve mi docvaklo, že zřejmě koukám na drama, jehož autorem je můj oblíbený dánský režisér. Komuna má bezesporu své kvality, včetně výborných hereckých výkonů ústředního rádoby volnomyšlenkářského páru v podání Trine Dyrholm a Ulricha Thomsena, ale jde zatím asi o nejslabší film, který jsem od Thomase Vinterberga viděla. I přesto se u mě ještě pořád drží v červených číslech. Možnost, že by společenství lidí, jak je zde prezentováno, mělo šanci reálně fungovat ke spokojenosti všech členů, se dle mého názoru rovná nule, což se zejména v poslední třetině snímku potvrdilo. Představa je to sice lákavá, ovšem sama bych do podobného podniku nikdy nešla, už jen z důvodu, že mám ráda své soukromí a intimitu partnerského vztahu. (70%) ()
Reklama