Režie:
Sebastian SchipperKamera:
Sturla Brandth GrøvlenHudba:
Nils FrahmHrají:
Laia Costa, Frederick Lau, Franz Rogowski, Burak Yigit, Max Mauff, André Hennicke, Martin Goeres, Ernst Stötzner, Lena Klenke, Adolfo Assor, Philipp Kubitza (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Victoria (Laia Costa) je mladá číšnice z Madridu, která do Berlína přijíždí pracovat a užívat si noční život. Na konci jedné party potká mile vypadajícího Sonneho (Frederick Lau) a jeho trojlístek kamarádů z mokré čtvrti. Namísto mátožného opileckého rána ale mladou Španělku čeká adrenalinová jízda metropolí, namísto kocoviny boj o holý život. Sonne a jeho parta jsou totiž okolnostmi donuceni provést narychlo bankovní loupež. A Victoria se ocitne za volantem auta, kterým prchají. (Film Europe)
(více)Recenze (147)
Victoria a její sto čtyřiceti minutový noční zážitek. Velmi náročné technicky, neskutečně kýčovité obsahově. Film v mé mysli míchal blivajz v podobě koktejlu jménem Titanic (náhodná hodinová láska na celý život) a Bony & Clyde. Vše ozdobené festivalovým deštníčkem. Pro mě vyloženě promarněný potenciál ke skvělému alternativnímu mládežnickému filmu, jenž mohl excelentním způsobem natočení představit noční život v současném Berlíně. Nestalo se. ()
140 minut je na koncept autentického nočního počínání pár postav ve všedních lokacích Berlína hodně. První polovina se trochu vleče v příliš triviálních scénách i dialozích. O to více ale překvapí a strhne další dění, obzvláště, pokud o ději vůbec nic nevíte. Trable přicházejí v náznacích, tušíme je a obáváme se jich, protože si je hlavní hrdinka nezaslouží. Velice povedená, emotivní a důkladně vygradovaná “jednozáběrovka” s dobrými hereckými výkony. ()
Viktórie je oslizlá pizda z Madridu. Oslizlá natolik, že o ni nikdo neopře kolo ani na technopárty zfetovaných zoufalců v Berlíně, a to tam na hajzlech ti zoofilové běžně protáhnou dobrovolně odpad kdejaké genetické anomálii. Ke vší té neodolatelné přitažlivosti disponuje Viktórie také snad nejzářivějším intelektem z celého arboreta. Hravě úplně sama zvládá i fotosyntézu!!!, a kdyby ji někdo zalil, určitě i úspěšně zakoření. Ale tady ji možná trochu křivdím a povrchně usuzuji jen podle jejího chování. Za celou dobu totiž řekne asi šestkrát „jes“, dvakrát „nou“ a jednou „šnaps“, jinak se jen tváří jak Marí Kykyrí po pozření polonia. A tahle nádherná jaderná vědkyně narazí v klubu na neméně intelektuální a rozkošnou partičku mimořádně zářivých astrofyziků ve složení vypatlaný agresivní skinheadský mukl, dutý perský vekslák, diagnostikovaný retard a slizký kolonádní obšoust, načež spolu v tom nitrolebečním vakuu okamžitě začnou rozbíjet atom v přímém přenosu. No, das Experiment „ein Reich, ein Záběr“ se sice místy táhne víc než tchýnin chrchel, nicméně v momentech, kdy ti kandidáti na Nobelovu cenu za mír mezi měňavkami zrovna patnáct minut netrsají na jednolitou disharmonii hoblování vinylu nebo dvacet minut zasněně nefilosofují o světotvorných metafyzických pochodech ve svých cytoplasmatických membránách, jsou kriminální trampoty té nehumanoidní spodiny nesmírně dynamické a realisticky působící. Být to o třicet pět minut kratší, klidně bych i přihnojil. ()
Stejně jako Birdman, ani Victoria nedokáže přesvědčit, že je pro ni jednozáběrový přístup něčím víc než způsobem, jak se předvést (režisér se v rozhovorech rád chlubí tím, že oproti Inárrituovi nepoužíval „neviditelný“ digitální střih a celý film se mu s herci podařilo po desetidenním zkoušení sjet na třetí pokus). Začíná přitom slibně. Navzdory zdání spontánnosti lze za výstavbou děje tušit jasný plán a ohled vůči divákovi. Během živého prologu jsou nám představeny všechny hlavní postavy, které si díky přezdívkám snadno zapamatujeme. Chytrou pojistkou proti občasným přeřeknutím a zaváháním je fakt, že většina postav po velkou část filmu nemluví svým rodným jazykem a proto musejí někdy chvíli hledat správný výraz. Na střeše dochází k nastínění potencionálního konfliktu upozorněním na Boxerovu kriminálnickou minulost. V kavárně je během autenticky intimního dialogu prohlouben vztah mezi Viktorií a Sonnem, odůvodňující dívčino následné rozhodnutí zapojit se do akce. Teprve poté, když se vyprávění začne uzpůsobovat povědomým žánrovým schématům, film ztrácí dech a téměř veškerý potenciál něčím překvapit. Jedno klišé následuje další (potřeba najít náhradníka komplice, nestartující motor, střelné zranění odtajněné až dlouho po zásahu), naprostá většina scén trvá déle než je třeba, zprvu poměrně sympatické postavy se chovají jako stále větší idioti (což by od jistého okamžiku zřejmě měla částečně odůvodňovat skutečnost, že jsou pod vlivem drog) a předvídatelný konec je oddalován řadou zbytečných kliček, které nijak neprohlubují psychologii postav ani nerozšiřují nevelké myšlenkové podloží snímku. Přes působivé technické provedení (kameraman v závěrečných titulcích právem dostal přednost před režisérem) a zručné vedení naší pozornosti střídáním větší a menší hloubky ostrosti film není dost vtahující, aby fungoval jako ukázka intenzivní „zážitkové“ kinematografie, ani patřičně motivicky bohatý a v prostředí nebo charakterech náležitě specifický (hrdinové mají sotva dost charakterových rysů na dvě a půl hodiny filmu), aby mohl být brán za výpověď o dnešním multikulturním Berlíně nebo o generaci Y. Větší ambice, větší rozpočet, ale nakonec stejně obdivuhodná prohra jako české Hany. ()
(BE2CAN, Lucerna) Velmi intenzivní zážitek, sympatické postavy, vysoká míra uvěřitelnosti a forma, z níž padá čelist k zemi. Pro mě zdaleka nejlepší zážitek letošního Be2Can - dostatečně málo zadumané, bez snobského řešení existeciálních otázek a dokonce s dějem! A tleskalo se, heč. ()
Skvělá dynamická a jistá režie Sebastiana Schippera je v tomto filmu sakra znát. Když film začíná první scénou v klubu, jsem naprosto spokojen. Přesně totiž popisuje berlínskou klubovou scénu s hudbou, která ji naprosto náleží. Je to maličkost, ale mně na vnímání elektronické hudby ve filmech dost záleží. Většinou totiž různí tvůrci dají do klubu něco naprosto nelogickýho a film v tu chvíli obecně dost ztrácí na realističnosti. Nicméně, čím mě zaujala hudba (nejen elektronická, ale obecně soundtrack je bomba), tím si to zkazila hlavní postava Victoria. Což o to, Laia Costa svojí postavu hraje poměrně věrohodně, jenže posuďte sami. Victoria už pár měsíců coby mladá a nadějná pracuje jako číšnice v Berlíně. Žije ze dne na den, práci moc neřeší, chce si užívat. Chodí teda pařit do klubu, kde zničehonic potká partičku, u které jsem si prvních patnáct minut myslel, že jí odtáhnou někam za berlínskou zeď, tam jí znásilní a někam na kopu hnoje pohodí. Některý holky jsou holt naivní a nejvíc naivní bývají právě ty z klubů. Ona s nimi ale drží krok, prožije s nima zajímavej večer, dozví se pár osobních věcí, které by mě ještě navíc rozhodili sandál, když bych se to dozvěděl já..no a pak ji uvrtají do vloupačky, kterou nepřímo nastíněj, ale jelikož ona je mladá znuděná Evropanka, rozhodně se těm klukům, co zná tři hodiny, pomoct. Celý je to tak šíleně naivní, že nemám slov. Pro fenomenální režii ale dávám tři hvězdy. Dal bych čtyři, ale to by Viktorie nesměla bejt blbá jak pučtok. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA ║Tržby Celosvetovo $3,029,000▐ samotný nápad natočiť krimi príbeh na jeden záťah BEZ STRIHU je priam excelentný, len keby ten príbeh, ktorý nám chcú tvorcovia predať, nebol až tak moc pritiahnutý za vlasy, k tomu na danej minutáži sa to trošku moc bije s nevyhnutnou pasivitou či že je to až príliš obohatené nudou, u mňa to teda neprešlo, nemôžem jasať nad tým ako ostatný /40%/ ()
Zdráhám se to odbít otřepanou formulkou "vítězství formy nad obsahem", byť je to do značné míry nejlepší způsob, jak se s tím vypořádat. Každopádně zvolený odvážný a sakra ambiciózní formát "v reálném čase, neustále v pohybu, na jeden nepřerušovaný záběr a prostřednictvím několika nálad i žánrů" umí v nejedné pasáži být nepopiratelně vtahující, intenzivní i "mannovsky" podmanivý jako máloco jiného. Jakmile se však něco neděje (což je pohříchu častěji než by bylo záhodno), tak je naopak zvolená forma příčinou naprostého odcizení a totálního vypadnutí z filmu, kdy si z nudy všímáte čistě oné technické a produkční stránky věci, jak to v které pasáži udělali/ochcali, a ne toho co se (ne)děje na plátně. Jede se prostě celou stopáž po sinusoidě "chvíli až po uši v tom a chvíli zcela mimo to". Přesto tomu nakonec nejvíce škodí něco zcela jiného; a to sice ničím opodstatněná přepísknutá stopáž, především pak její úvodní hodina. Výsledkem je, že by mě nepoměrně více zajímal dokument podrobně mapující vznik a úskalí realizace spíše než výsledek samotný. Přesto klobouk dolů, nedá se popřít, že je to něco, co ještě nikdo v takovém měřítku nezkusil. A natož aby v tom spíše uspěl než neuspěl. ()
Technicky brilantní, emocionálně odrovnávající. Tam, kde se překonává hranice kinematografie. Prvních deset minut naprostý orgasmus. [Cinematik, Piešťany 2016] ()
Ak sa to skutočne tvorcom celé podarilo natočiť na jeden záber, tak si zaslúžia mimoriadnu pochvalu. Síce nie som veľký fanúšik filmov odohrávajúcich sa v priebehu minimálnej doby a navyše v noci, ale v tomto prípade to samozrejme neprekáža, vďaka tomuto netradičnému štýlu to lepšie vtiahne a cítil som sa v centre diania. Ale prekvapilo ma kvalitatívne rozloženie filmu, očakával som, že medzi obomi polovicami bude veľký rozdiel, ale nakoniec mi to prišlo podstatne vyrovnanejšie a navyše ma veľmi potešilo, že ani pri tejto nadmernej dĺžke som sa ani na okamih nenudil. Prvá polovica je vlastne len čisto zoznamovacia, kde vzniká nové priateľstvo a aj napriek tomu, že tieto typy postáv vôbec nemusím ma to dosť bavilo a tešil som sa na to, čo bude ďalej. A následne sa to už rozbehne, pričom ma to síce nenadchlo tak, ako som si prial, ale aj tak film ponúkne dostatok vydarených sekvencií, pôsobí to perfektne realisticky a napínavo, hlavne naháňačka na sídlisku berie dych. Finále mohlo byť aj údernejšie, ale nesklamalo ma to. Ale veľmi rozporuplne na mňa pôsobí hlavná hrdinka, síce mi prišla sympatická a nemala to problém ťahať, ale jej konanie mi vôbec neprišlo uveriteľné. Už v úvode by každá normálna žena od takýchto mužov utiekla, lebo by sa bála najhoršieho, ale ju nerozhádzalo prakticky nič, čo trochu narúšalo ten inak úplne realistický dojem z filmu, ale dá sa cez to preniesť, predsa len inak by to asi nefungovalo. A vizuálne je to skvelo zvládnuté, či už v tých akčnejších, ale aj pokojnejších sekvenciách. Takže znovu si to už asi nepozriem, toto je predsa len typ filmu postavený na to jedno vzhliadnutie, kedy má čo prekvapovať, ale som dosť spokojný. Myslím, že sa z toho stále dalo získať aj o niečo viac, no aj tak to tvorcovia zvládli veľmi dobre. 76% ()
U Victorie se mi vyplatilo nic neočekávat. Jak nerada čtu předem oficiální texty distributora, je pravdou, že tentokrát mi to pomohlo, protože bych asi nevydržela první rozvláčnou třetinu a film předčasně vypnula. Film lze opravdu rozdělit na třetiny - první je taková pohodová, nic zásadního se v ní vlastně neděje, má svoji atmosféru a na můj vkus je až příliš dlouhá. V té druhé dojde k nečekané akci, příběh se překlápí do zběsilé akce a skoro usínající divák je najednou vystavený poměrně velkému přetlaku. Poslední třetina má stále své napětí, ale už já jiný charakter. V průběhu tohoto zběsilého běhu poznáváme Victorii. Na počátku působí jako vstřícná mladá dívka, možná malinko lehkovážná, ale přátelská a srdečná. Celkem rychle navazuje vztah s mladíkem, kterému říkají Sonne a když se celá banda dostává do potíží, kývne aniž by tušila, co se vlastně bude dít. Je v tom lehkovážnost nebo víc ochota pomoci novým přátelům, které vlastně moc nezná? Právě charisma Victorie která naplno rozehrává Laia Costa dává filmu jiskru a sexappeal od začátku až do konce. bavila mě její proměna z bezstarostné holky k racionálně jednající vůdčí postavu celé akce. Kamera jedoucí v jednom záběru je vlastně úžasná. Chvíli jsem přemýšlela, co vlastně děla střihač, zřejmě si pohrál hlavně se zvukem. Hudba je vyvážená, podtrhuje hlavně pohodové pasáže. Přes všechny klady se na konečném dojmu podepsala přepálená stopáž s nevyváženým napětím. Čeho je na začátku velmi málo, je uprostřed až moc v krátkém časovém úseku. Nevadí mi, že ve filmu zní víc angličtina než němčina, ani že toho z Berlína není moc vidět, mrzí mě, že jsem mohli dostat parádní podívanou a dostali jsme film, na který se podruhé už asi nikdo nepodívá. ()
Tak tohle bylo něco. Jedna slečna, čtyři mladíci, jedna zdánlivě obyčejná noc, která se mění v největší a nejnebezpečnější noc všech hlavních aktérů. Miluju filmy svým tématem zdánlivě zcela obyčejné, takzvaně ze života, které mi nenabízí nic víc než obyčejné hrdiny, jako jsem já či kdokoliv jiný, kteří se potýkají s tím, co život přinese. A ještě více miluju filmy, jejichž podstatná část se odehrává v noci. A tohle byl přesně jeden z těch filmů, ale on měl ještě něco navíc. Svým dokumentárním stylem působil zcela autenticky, takže jsem chvílemi skoro ani nedýchal a vše jsem prožíval úplně jako bych byl s těmi jednotlivými hrdiny v těch konkrétních situacích a všechno se to týkalo i mě. Záměrně nevyzdvihuji nasnímání celého filmu na jeden záběr, protože tento fakt nebyl důvodem, proč jsem na tenhle film šel do kina. Skutečně jsem se rozhodl jen na základě popisu děje a forma nasnímání byla z mého pohledu jen příjemným bonusem navíc. Ale bez zajímavýho děje by to prostě nefungovalo, a o to jde. Za celé ty dvě a čtvrt hodiny jsem se nudil jen jednou (když hrdinové lezli na tu střechu a místo dialogů hrála hudba), jinak to bylo úžasné a atraktivní od začátku do konce. Já jsem nadšen, tenhle film z hlavy jen tak nedostanu a všichni tvůrci i herci si zaslouží jednu obrovskou pochvalu a neutuchající potlesk. Bez váhání za pět hvězd. ()
Další přechválenej film. Snímky z různých Evropských krajin u mě v poslední době celkem bodují, ale to není příkladem tohoto. Ano chválím určitě nápad a formu zpracování i to dynamické tempo. Vlastně by si to i ty 3* zasloužilo, ale celý film podkopávají idiotské postavy a jejich nesmyslné chování, takže bohužel.45% ()
Po silnej, niekoľkotýždňovej neochote pustiť sa do tejto snímky bola vôľa nakoniec prelomená pozretím na veľkom plátne spolu s berlínskym osadenstvom, aby som po takmer hodine metania sa na sedačke odchádzal s totálne otvorenou hubou, komplet bez energie, ale zároveň úplne "nahajpený." Skutočne obdivuhodne odvedená práca a pôsobivé natočenie 140 minút bez strihu. Údiv v tomto smere ale spôsobuje najmä fakt, že dielo nie je statické; je neustále v pohybe a odohrávajúce sa na početných lokáciách (seriózne nechápavo krútim hlavou dokonca aj v týchto chvíľach, ako píšem tieto vety). To dokresľuje aj ďalší fakt – herci takmer celú dvojhodinovú konverzačku improvizovali (čo som počas sledovania nevedel a čudoval sa, ako dialógy bezchybne plynú, nadväzujú a dokopy dávajú zmysel; hoci diskutovať o ich hĺbke je na mieste, i keď zároveň je na mieste aj brať do úvahy, že nejak takto pravdepodobne medzi sebou berlínski opilci a feťáci komunikujú). Ďalšie obrovské plus robí hudba, prechod z noci do nadrána a rána a samotné tragické vyznenie s ranným svitom. Najviac je ale nutné vyzdvihnúť kameramana, na ktorého bola dosť možno kladená najväčšia váha a spôsob natáčania bol rozhodne ťažší ako pri štandardnom filme – namiesto toho, aby sa mu scéna odohrávala v hľadáčiku kamery, Grøvlen musel hľadáčikom neustále scénu hľadať. Všímal som si snímanie celú stopáž a veľký rešpekt. Že jeho meno svietilo ako prvé počas záverečných titulkov len potešilo. Okrem celého ansámblu chcem ale vyzdvihnúť najmä Fredericka Laua, po ktorého zočení hneď v úvodných minútach som bol celý bez Seba (hockedy z času na čas spomeniem na jeho výkon v Der Hauptmann). Jak mohol byť Victoria natočený mi hlava vôbec neberie, no potrebujem ho do žíl znova čoskoro, možno už aj dnes... ♪♫ ()
Tak tenhle husarský záběr mě držel pod krkem celých 140 minut. Film je mrtvý, ať žije film. ()
Forma vyhrala nad obsahom, ktorý sám o sebe za veľa nestál. Ale natočiť 140 minút na jeden záber, to si žiada veľký potlesk. Keby sa tvorcovia viac sústredili aj na obsahovú stránku a o nejakých 20-30 minút skrátili stopáž, mohla to byť nezabudnuteľná pecka a takto... sa mi film i tak veľmi páčil, ale mám k nemu určité, už vyššie spomenuté výhrady, kvôli ktorým hodnotím s prižmúreným okom za slabšie štyri. ()
Ach bože, fakt nechápem čo kto na tomto vidí, že to je dokonca v červených číslach. Jediné, čo sa ako tak dá je tá dôrazne omieľaná kamera na jeden záber. Vrcholne neznášam filmy o stupídnych ľuďoch, no a tá Viktória snáď trhla všetky rekordy. Normálnemu človeku by sa zapla v hlave červená kontrolka už v úvode ako vyšla z diskotéky, alebo najneskoršie v tej kaviarni, no ale ona... nie, nie, to mi vážne hlava neberie. A to radšej nespomínam vrcholne nesympatickú herečku v hlavnej úlohe. Čo sa týka dejovej linky, to akože vážne toto? Jedna hodina čistého času totálne zúfalstvo - hulákanie, chľastanie, chodenie po meste, po streche... proste trápny čávizmus na entú. A režisér sa tvári akože bohvieaké terno to je. No poviem vám, také chlastačky a vrieskanie som pred vyše dvadsiatimi rokmi absolvoval na výške aj každý týždeň. Jediný rozdiel bol ten, že nie v Berlíne, nevykradol som banku a moji kamoši nemali v hlave čiernu dieru. V prvej polovici trocha upútalo pozornosť len to klavírne intermezzo v kaviarni. O to viac však zamrzelo keď sa všetko vrátilo do starých koľají. No proste veľké nič. Keby som si na telefón natočil dvojhodinové video tancujúcich múch a ovadov okolo kravského lajna, tak dostanem hodnotnejší umelecký zážitok, o tom žiadne pochybnosti. Druhá polovica sa už o čosi snažila, no bez efektu samozrejme, pretože tu už stupidita všetkého a všetkých prekročila únosnú mieru. " Odpustíš mi Victoria?" "Ale áno, jasné..." Čo na tom, že okolo mafiáni, zbrane, nadávky do čubiek.... No vážne, ako toto, čo na tomto, že je to akože super pre väčšinu. Som divný? No radšej budem divný ako pozerať na takúto koninu. Odpad nedávam len protekčne. Nemám to vo zvyku, ale toto "veľdielo" by si ho bez mrknutia oka a s prstom v zadku veruže zaslúžilo. 20/100 ()
Forma vítězí nad obsahem. Klobouk dolů před tvůrčím umem a veškerými přípravami, které tomuhle natáčení musely předcházet, aby se vše povedlo na jeden souvislý záběr. Co bohužel tomuhle filmu neskutečně podráží nohy, je chování postav, které ve filmu dělají ta nejdebilnější možná rozhodnutí, jen aby se drama mělo kam posouvat. A vzhledem k tomu, že film diváka s těmito idioty pojí celých 140 minut, pociťuje pak člověk intenzivně jak jejich nepochopitelné konání, tak i tu zbytečně přepálenou délku. ()
V komentároch sa vždy vyhýbam nadávkam, ale v prípade Victorii musím urobiť výnimku. Je to totiž tá najväčšia piča strieborného plátna, s akou som sa stretol. Dievča sa pozná s týpkom nadránom na díze, niečo si zahrajú na piáne a hneď súhlasí s niečím, vďaka čomu môže ísť v lepšom prípade sedieť na 10 rokov. Ale bude ešte horšie. Jej rozhodnutia by som pochopil u nejakej vymletej feťáčky s deckom napríklad, lenže toto je sympatická babenka z Madridu. Všetko, čo je divákovi jasné, že bude nasledovať, postavy vôbec nechápu a nemyslia ani 5 minút dopredu. Decká proste málo pozerajú vykrádačkové filmy. Námet a potom aj jednotlivé klišé a zvraty sú ako z Kobry 11, kde by to ale sedelo, pretože sa to na nič nehrá. Niekedy od prvej tretiny mi bolo jasné, ako to celé skončí. Inak toto je istý typ kvázi festivalového filmu, ktorý je ale určený podľa mňa na párty zhúlených dvadsiatnikov, ktorí si potom budú rozprávať, ako je to kúl pozerať v rauši a ty vole, veď to je na jeden záber....to je haluz....No že to ide, bolo myslím už dávno dokázané a osobne túto formu v tomto prípade skôr vnímam ako brutálne mučenie hercov, čo sa museli nabifliť repliky. Inak je to skôr iba na zápis do guinessovej knihy rekordov, ale tam sú aj kraviny typu tisíc nahých ľudí sa hrá na jednom mieste s basketbalkou atp. Aby bolo jasné, som veľkým fanúšikom českého filmu Hany, s ktorým asi je Victoria porovnávaná, takže presudky s takouto formou rozhodne nemám. Musí byť ale riadne zmotivovaná. P.S. Vo filme sa stále vykrikuje GO! GO! GO! a je to extrémne otravné. Ale možno je to brutálne coooool, neviem... ()
Sakra, jak rád bych tenhle film opěvoval, ale bohužel to nejde. Naprosto zbožňuju dlouhé nepřerušované záběry, takže bych očekával, že budu absolutně unešený z filmu, který je natočen na jeden zátah bez jediného střihu, ale bohužel tomu tak není. Samotné kameře není co vytknout, ale to, co pokulhává, je příběh. Chápu, že je náročné pro tuto formu vymyslet konstruktivní příběh bez větších děr, ale já se prostě nedokážu přenést přes tu neuvěřitelnou demenci ústředních protagonistů, včetně hlavní postavy Victorie, ke které bych měl cítit sympatie, ale jak bych mohl, když je to naprostá kráva. Celé je to takové podivné a působí to na mě hrozně nevěrohodně. Ale jednu věc filmu musím nechat, i když mě na něm štvalo hrozně moc věcí, tak jsem nad ním dumal ještě mnoho dnů po zhlédnutí a ve výsledku na mě přece jen určitým způsobem zapůsobil. Asi tomu někdy dám druhou šanci a třeba si to užiju víc, ale bojím se, že do očí bijící tupost hlavních postav nedokážu ani napodruhé jen tak překousnout. ()
Reklama