Režie:
Juraj HerzScénář:
Markéta ZinnerováKamera:
Jiří MacháněHudba:
Petr HapkaHrají:
Marta Vančurová, Vlastimil Harapes, Sylva Kamenická, Jiřina Šejbalová, Dana Medřická, Eva Sitteová, Lubomír Černík, Žofie Veselá, Jan Hartl, Eva Svobodová (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Mladí manželé Staškovi – fotografka Marie (M. Vančurová) a student stavební fakulty Petr (V. Harapes) – žijí v útulném podkrovním bytě se čtyřletou dcerkou Maruškou (S. Kamenická). Upovídanou okatou holčičku mají rádi všichni sousedé i dělnice z výrobny věnců, která sídlí ve dvoře. Jenže jednoho dne dostane Maruška prudký zánět mozkových blan, na který posléze zemře. Tragická událost těžce poznamená psychiku i soužití obou manželů. Zatímco Marie se utápí v bezbřehém smutku, zdrcený Petr odstraňuje z bytu všechno, co Marušku připomíná: fotografie, hračky, oblečení i sbírku starožitných hodin. Vymazat z paměti milované dítě však samozřejmě není možné. Cesta k vyrovnání se s tragédií a k nalezení nové naděje vede jinudy… (Česká televize)
(více)Recenze (123)
Velmi smutný a depresivní film, který nemá bohužel světlé místečko. Přesto je film výborně natočený a Marta Vančurová v hlavní roli je přesvědčivá. Vlastimil Harapes sice moc velké herecké schopnosti nemá, zde je však nečekaně příjemný. Velmi dobré psychologicko-romantické drama, avšak bez lacinosti a zbytečného tlaku na diváka. ()
Zlatý Medvěd - výběr ()
Tohle je spíše psychologické drama a ne romance. Smutný příběh kazí jen výkon Vlastimila Harapese, který byl přece jen víc baleťák než herec a do téhle role se podle mě absolutně nehodí. ()
Nudny film, ktery nevi co chtel vlastne rici. Kdyz clovek neuvidi, o nic neprijde. ()
Juraj Herz proslul svými až hororově laděnými filmy, které si v sobě ovšem nesou punc velkého umění a vnitřně hlubokého sdělení (za všechny samozřejmě Spalovač mrtvol), stejně jako svými, silně stylizovanými, psychologickými dramaty, ať už s vysokou mírou manýry (Morgiana), či manýristicky přece jen uměřenější (Petrolejové lampy). Trochu se ale pozapomíná na to, že dovedl mistrně natočit i čistě reálný psychologický příběh, tedy neexperimentální projekt bez silné výtvarné stylizace a manýristických tendencí. Den pro mou lásku je čistý komorní snímek, nadčasové drama o přítomnosti smrti v lidském životě a těžko překonatelné bolesti ze ztráty těch nejbližších. Herz sází především na civilní vyznění filmu, tomu se podřizují veškeré výrazové prostředky (neobjeví se tu žádná patetická monumentální hudba atd.) a samozřejmě i civilní herecký projev všech aktérů. Je to film především o ženských hrdinkách (jak postava Marty Vančurové, tak i Jiřiny Šejbalové), jejich zraněném nitru a vyrovnávání se s bolestnou ztrátou, osobně jsem jako hendikep cítil fakt, že hlavní mužská postava, kterou ztvárnil Vlastimil Harapes, byla trochu plochá, ale možná to byl záměr vzešlý již ze scénáře známé české scénáristky Markéty Zinnerové, nebo je to dáno jeho nevýrazným hereckým projevem. Nutné je také pochválit kameru a práci se světlem, stejně jako celkový motiv uzavření se do ulity svého soukromí a své rodiny (symbolicky zdůrazněný navíc lokalizací půdního bytu), který mezi řádky odkazuje k dobové atmosféře ve společnosti v době vrcholné normalizace. ()
Když vám zemřou rodiče, uvědomíte si svou smrtelnost; když vám zemře dítě, ztrácíte svou nesmrtelnost. ()
To protivný dítě, který pořád něco žvatlalo a vyptávalo se na kdejakou píčovinu, jsem měl chuť vlastnoručně zabít asi tak po 5 minutách, takže z jeho smrti jsem měl vyloženě radost. Bohužel to byla asi jediná věc, co mě na celym filmu potěšila. Zbytek nestojí za nic. Příběh se vleče a kdo by snad podle zde uvedenýho žánru očekával nějaký psychologický drama, bude asi zklamanej. Ono se tam totiž v podstatě vůbec nic neděje a to nic končí tim, že se Vančurový narodí novej substrát. Jinak Vančurová i brejking performer Harapes podali jejich standardní výkony. Vančurová ve všech filmech hrála pořád dokola jedno a to samý a byla mi vždycky dost nesympatická. Harapese (nebo Harapsa?), kterej byl z nějakýho (pro mě nepochopitelnýho) důvodu v 70. a 80. letech často obsazován do hlavních rolí, snad ani nemá smysl komentovat. Když se k tomu přidá otravná Hapkova hudba, dílo je dokonáno. pomajz: Tady máš psát komentáře k filmu a né komentáře k mýmu komentáři. ()
Nemůžu si pomoct, ale od určitého momentu snímku (sblížení spolužáků mezi stromy) jsem film přestal považovat za důvěryhodný, stavil se k následujícímu ději téměř apaticky a samotný (mějte mě třeba za cynika, ale téměř "šťastný") konec mě už nechal ledově chladným. Za výkon Marty Vančurové (její roli trpící, osamělé matky) a Jiřiny Šejbalové (vdovy, která byla vskutku na zabití) to budou lepší 3*. ()
Markéta Zinnerová zde rozepsala působivé drama plné emocí a pohledů nad ztrátou milovaného dítěte. Působivé, rozhodně nenechá bez následků a i když, tak stále ještě v uších slyšíte Hapkovu melodii...nezapomenutelné...pokud vám to nic neřeklo..smůla ()
Téma silné, ale chtělo to jiné herce. ()
Nedokázal som to dopozerať. Chcel som, ale nedalo sa. Akonáhle som si uvedomil o čo ide, musel som to vypnúť. Neviem či sú slová užívateľa “Fraida” citáciou z filmu, no je to veľmi krutá pravda, ktorú možno pochopiť len vtedy, keď si človek danou skúsenosťou prejde na vlastnej koži - no nikdy by nemal. ()
Režisérský mega velikán československého filmu Juraj Herz a zároveň milovník neveselých příběhů se rozhodl pozkoumat, jak a zda-li se dokáže manželský pár popasovat s tragickou ztrátou. Marta Vančurová předvádí herecký koncert. Bohužel jsem nepochopil proč je Vlastimil Harapes dabován. Rozhodně hodně nevšední a nezaměnitelný zážitek. 60% ()
Nečekal jsem, že Juraj Herz umí točit i civilní filmy. Hodně pomáhá emotivní hudba Petra Hapka. Nesedl mi akorát Vlastimil Harapes. ()
Divák od začátku až do hořkého konce nevybředne z bahnitých vod citového vydírání. ()
Sympatická mladá fotografka žije ve skromném, ale velmi útulném hnízdečku s rozkošnou dceruškou. Je tam taky manžel, ale s ním se tolik nepotkáváme. Vede si studentský život a zjevně si není jist, jestli jeho žena je to, co opravdu chce. Jinak všení radosti a starosti. Náladově velmi příjemné, sevřené, intimní. Divák, který předem neví, si však nutně klade otázku, proč by ho to všechno mělo zajímat. Odpověď je náhlá a zdrcující. Totální šok, konec, černá díra. Paralyzován pak sleduji, jak se rodiče protrpí k novému začátku. Jako otec pětileté dcery a divák s vkusem mohu potvrdit, že tady nejde o "citové vydírání" (Mi Nu-Chai), nýbrž o velice přesvědčivě podaný příběh. To samo ještě nedělá film dobrým, ale tady se podařilo skvěle vystihnout náladu, má to intimní hloubku, barvu. To i díky nedostižně vynikající Vančurové. Harapes vedle ní působí jako statista, což je ale výstižné: tento film je spíš "jejím" než "jejich" příběhem. Autorku scénáře prý postihla stejná tragédie a jde tedy o velmi osobní pohled, s nímž režisér Herz naložil opravdu excelentně. Uprostřed bídy a trapnosti normalizace jde o malý zázrak. K tomu, že ve mě tento film zafungoval, velmi přispěla i okouzlující představitelka malé dcerušky. ()
Mně bohužel připadalo, jako by byl můj oblíbený režisér nějakým způsobem brzděn. Zabrzděné dialogy a velice jednoduchý, celkový vývoj. I když herecky i hudebně skvělé, pan Herz to umí daleko lépe. ()
Film od kterého jsem čekal víc. Je to nuda, která má své silné opory v hereckých představitelích. Nějak zvláště se k tomuto filmu nevracím. Pro někoho je to depresivní a smutný film. Může být, ale proč tedy více nudil než rozviřoval moje emoce. Jakoby Juraj Herz postavil jakousi neviditelnou a dostatečně tlustou stěnu, která bránila, aby se vypjaté a emocemi zmítané okamžiky nad ztrátou milované osoby, dostali až ke mně. 60% ()
Keď som videl tento film niekedy dávno s mamou, išiel ju z neho trafiť šľak. Vôbec sa jej ako matke nečudujem. Ja som sa naňho dokázal aj dnes pozerať s odstupom, takže až tak depresívne na mňa nepôsobil. Herz rozpráva príbeh o strate jedinej dcéry mladého manželského páru viac pomocou obrazu a hudby, ako prostredníctvom hercov a ich dialógov. To bude asi aj dôvodom tak rôznorodého hodnotenia, smrť v rodine predsa prináša výlevy zúfalstva a hercom životné úlohy. O ich pocitoch sa ale dozvedáme práve filmovou rečou a ich mimikou. Neviem, či je to ten najsprávnejší prístup, každopádne je to niečo iné a zaujímavé svojou symbolikou samoty. Deň pre moju lásku charakterizuje najma melancholická atmosféra a to aj v zobrazení tých šťastnejších dní mladého páru. 70%. ()
Pred napísaním komentára som si ešte raz pozrel tento zaujímavý Herzov film. Dokonca som bol pripravený pridať mu i štvrtú hviezdičku. Ale nenašiel som dôvod. Filmu dominuje Marta Vančurová, v ktorej sa snúbi fyzická krehkosť a vnútorná sila. Stvárnila tu jednu zo svojich najlepších úloh. Aj panie Šejbalová a Medřická sa nestratili. Prehrou bol neuveriteľný a kŕčovitý Harapes. Hapkova hudba je vždy skvelá, niekedy však vo filme vyčnievala a ťahala ho k nejakej kolotočovej zábave. Páčila sa mi i výtvarná stránka filmu. Škoda, že vo filme bolo niekoľko pasáží alebo skôr drobností, pri ktorých som dvíhal obočie a mal dojem, že sa tam dostali nedopatrením. Aj preto ostávam pri pôvodných troch hviezdičkách. ()
Smutný příběh dvojice, které se vyrovnává s úmrtím dítěte a hledá čím naplnit vzniklou prázdnotu svých životů. ()
Reklama