Režie:
Peter JacksonHrají:
John Lennon (a.z.), Paul McCartney (a.z.), George Harrison (a.z.), Ringo Starr (a.z.), Yoko Ono (a.z.), George Martin (a.z.), Mal Evans (a.z.) (více)VOD (1)
Epizody(3)
-
První část: Dny 1–7 (E01)
-
Druhá část: Dny 8–16 (E02)
-
Třetí část: Dny 17–22 (E03)
Recenze (52)
Zdlouhavá neuvěřitelně nezáživná podívaná, která má k dokumentu daleko jako já ke zlaté medaili z olympiády v krasobruslení. Informací a nějaké grafiky k tomu a snaha dělat cokoliv kreativního ve filmu je nulová. Sem tam nějaký text a jinak hraní, cvičení, přemlouvání, plahočení a únavné opakování. Tohle byla super příležitost přiblížit jednu z nejzajímavějších věcí v dějinách hudby i byznysu. Místo toho máme nesetříhané, hezky restaurované záběry o hovně. Pro fanoušky asi orgie. Ale v ostatních případech totální zbytečnost. ()
Samolibá, egoistická mrdka Pavlík naprudko bosinguje, pokorná subinka Jirka mu u toho nepokrytě strká nagelovanou hlavu do prdele, houbař Jeník jen tak tiše levituje třicet čísel nad zemí a dává okázale najevo, jak má bohorovně v piči, a intelektuál každým coulem, Ringo, sem tam něco lopatisticky zahuhňá v cocotney dialektu a jinak tupě upírá mongoloidní pohled v dál a pekelně se soustředí, aby náhodou neminul ty své dva tolik komplikované hrnce při brutálně složitém valčíkovém rytmu. Opodál prkenně sedí a strnulé čumí odporná a řádně pošahaná džaponská sukuba, pozemská Golgota a dobrovolné mučednické pokání toho chudáka dobráka koksovatelného Broukježíše s mesiášským komplexem, která se tam dostala na základě láskyplné prosby „Já chci být taky v televizi, ty mastňácká kundo!“, přičemž ubohý Jeník, nedbaje na moudrou radu Panny Marie ze své nejznámější plísně, nechtěl zase měsíc žrát polívku ze čtverzubců a mít obden propíchané koule jehlovými podpatky. To prostě není Ono. A tak kluci sedí, plácají pičoviny, přemýšlejí u džemování svých tříakordových cajdáků, který tradicionál ještě nevyloupili, a jaký přitrouble účelový rým na slova love, freedom a seržant Pepř dosud nepoužili. V rozumné míře by to možná bylo bývalo milé retro a zajímavý pohled na odvrácenou stranu broučí prdele. Jenže Ono to v přesně tomto duchu trvá naprosto nehumánních 6 hodin!!! A to by obrostla mechem a chcípla nudou snad i ta nejzarytější a nejfanatičtější šedesátková grupí. ()
Předně: tohle dílo je míněné jen a pouze pro fanoušky Beatles. Kdokoliv jiný se bude myslím většinu času strašně nudit, ale pro fandy je to prostě nádhera. Sledovat ten tvůrčí proces vzniku známých písní, atmosféru, jaká tam v té době byla a jak to všechno probíhalo mě neskutečně bavilo. ___ Hodně zajímavé pro mě bylo reálné nahlédnutí do povah jednotlivých Brouků: Paul McCartney jako skladatelský génius, skvělý muzikant, ale i trochu ukecaný a lehce manipulativní člověk, kterému se těžko odporuje v jeho vizích a který občas vytváří trošku dusno (případně jeho povídání většina zúčastněných začne ignorovat). John Lennon jako druhý skladatelský génius, je vidět ta chemie mezi ním a Paulem (chtěla bych vidět, jak tohle skladatelské duo fungovalo nějak ten rok zpět), na druhou stranu flákač, co chodí pozdě, dělá sice legrácky, ale je to prostě rebel a hodně v oblacích. George Harrison, který skládá raději doma v soukromí, přítomnost kamer si moc neužívá, občas ho asi dost štvou Paulovo požadavky a cítí už se ve skupině zjevně trochu upozaděn. Ringo Starr, kterému říkají Richie a působí na mě jako obrovský pohodář a takový tajný tmel kapely mi přišlo (Kouzelná scéna, kdy zamilovaně kouká na Paula se slovy "ten hraje tak krásně na piáno, že by se na to člověk vydržel koukat hodiny),. Až mě překvapuje, že jsem o něm četla, že mlátil svoji manželku (což o sobě řekl sám) a podobné věci. Yoko Ono, která asi neví roupama, co by, když může denně sedět na židli ve studiu a koukat do blba. Na druhou stranu, jak je nejen tady několikrát zmíněno, nepřijde mi, že by to byla ona, kdo zavinil rozpad Beatles - možná urychlila Johnovo rozhodnutí, ale ono by to tam asi dospělo tak jako tak. ___ Zajímavé je se zamyslet nad tím, že klukům bylo v té době teprve 26-29 let, jaký zápřah musel jejich život do té doby být a jak vyspěli / změnili se a přehodnocovali svoje životy. ___ Kromě tvůrčího procesu mě hrozně bavilo sledovat to obyčejné tlachání, na kterém bylo vidět, jak jsou vlastně všichni v pohodě většinu času, jak se smáli na bulvárním tiskem a jak vlastně nejspíš všichni chápali, že se jejich cesty někdy v brzké rozejdou. Ale spojovala je hudba, přístup k ní, vášeň a radost, to, že budou vše nahrávat živě (John: "Edit? You are not talking to the Bootles!") ____ Samotný koncert na střeše Apple, to je třešinka na dortu a je úplně boží sledovat, jak si to všichni užívají, včetně George, který to původně nechtěl a pak tam zapíná zesilovač, když jim ho Mal vypnul. Je to naprostá bomba a je škoda, že na recepci vyměkli a ty policajty pustili nahoru tak brzo. Zajímalo by mě, jestli ten mladík byl fanda Beatles a byl totálně profesionální, nebo jestli je nesnášel :-D ___ Jsem jednoduše z toho, co tu Peter Jackson nastříhal, naprosto nadšená a Get Back a Don't Let Me Down teď nedostanu dlouho z hlavy. ()
"Yoko nemůže za vaše posraný životy." -Jiří Špičák --- Obsáhlejší komentář popisující mé (truchlivé) myšlenky jsem před lety napsala k extra zhuštěnému sestřihu tohoto materiálu Let It Be z roku 70, a s radostí teď vidím, že Peter Jackson tím, že nechal události mnohem víc plynout a nevybíral jenom špeky, některé moje tehdejší chmury rozptýlil. Ale musím teda říct, že některé údaje uvedené v titulcích na obrazovce se mírně lišily až odporovaly některým faktům, která si pamatuji z dřívější četby mnoha biografických knih o skupině a o Georgi Harrisonovi. ()
Revoluční dokument, jemuž se nic z minulosti nepodobá, a je vysoce pravděpodobné, že co do hloubky, rozsahu a významu jej dlouho (pokud vůbec někdy) nic nepřekoná. A pokud si někdo stěžuje na délku, nechápe, co se tady doopravdy děje. Obávám se, že v krátkém komentáři není možné v úplnosti vystihnout, v čem je tento observační dokument tak unikátní, nicméně pokusím se alespoň heslovitě vyzdvihnout základní témata, z nichž mnohá budou jistě zajímavá i pro ty, kteří o The Beatles neví vůbec nic.___ 1. Jacksonovi se konečně podařilo rozbít desítky let tradovaný mýtus o rozpadu skupiny (a definitivně "očistit" Yoko Ono). Řečeno s nadsázkou: Po tomto dokumentu už se na propagátory onoho mýtu můžeme dívat svrchu jako na "popírače"... Příběh o tísnivé atmosféře a rozhádanosti, kterou eskaluje neustálá přítomnost malé černovlasé Japonky, je už zkrátka neudržitelný. Ve skutečnosti vidíme dospělé muže na prahu třicítky, jejichž vztahy jsou přátelské a u nichž lze pozorovat pochopitelné zrání a posun v životních prioritách, ale rozhodně ne ve smyslu destrukce značky The Beatles. Lze u nich cítit profesní frustraci, tvůrčí krizi a nejistotu ohledně dalšího směřování po smrti Briana Epsteina, nicméně Yoko do atmosféry oněch lednových dnů roku 1969 vnáší oproti zažitému mýtu pozitivní prvek (negativitou občas do jisté míry srší stále-ještě-dětinský Harrison).___ 2. V osmihodinovém sestřihu (!) máme možnost sledovat detailní anatomii tvůrčího procesu. V některých případech (píseň Get Back) dokonce od okamžiku vzniku prvního nápadu, přes postupný vývoj (včetně slepých uliček) melodií, harmonií, textu apod., až po zkoušení písně včetně pořízení finální nahrávky. To je unikátní samo o sobě, zvláště pokud jde o hit toho největšího kalibru.___ 3. Tomu, kdo zná osmdesátiminutový dokument Let It Be z roku 1970, který vychází ze stejného materiálu, Jacksonův dokument až brutálním způsobem odhaluje manipulativní potenciál střihu. Vyznění finálního díla pod vedením Michaela Lindsay-Hogga je naprosto odlišné od toho, které nám po padesáti letech předložil Peter Jackson. Film Let It Be lze považovat za jeden ze základních kamenů onoho mýtu a my teď zcela zřetelně vidíme proč...___ 4. Jackson ukazuje členy Beatles jako lidi z masa a kostí; neodděluje jejich uměleckou stránku od jiných. Vidíme jejich spontánnost, přemýšlivost, zaujetí, tvořivost... Vidíme jejich schopnost reflexe, jak se vnímají navzájem nebo jak je vnímá okolí. Přímo vizionářsky vyzní McCartneyho hláška, kterou během jednoho klábosení pronese, když jsou zrovna John s Yoko pryč: "Za 50 let se bude říkat, že se Beatles rozpadli kvůli tomu, že tu s náma Yoko seděla na zesilovačích..." Význam té věty samotné se také dá interpretovat různě (viz bod. 3), ale právě kontext, situace a nálada, během nichž byla ta věta pronesena, jsou významotvorné (a to je jeden z důvodů, proč je ta délka dokumentu podstatná). Btw. veselé jamování, během něhož Yoko kvílí a Paul ji doprovází na bicí, je jeden z nejkouzelnějších okamžiků, které zpochybňují onen zažitý mýtus o jejich vzájemné nevraživosti.___ 5. Jackson se rozhodl zprostředkovat divákovi běžnou rutinu i hluché neproduktivní okamžiky. A bylo to chytré rozhodnutí. Jde proti obecnému trendu dnešní doby vyhýbat se rutině a nudě, vše urychlovat, lakovat vše narůžovo a vyvolávat iluze.... Právě tahle rutina způsobuje, že je osmihodinový dokument tak vtahující. Tvůrčí proces je odlehčen jednoduchými vtípky (Ringo: "I've farted. I thought I've just let you know."; George Martin: "Thank you."), kouzelnými rodinnými okamžiky (stydlivá Heather), diskuzemi o různých událostech, čtením bulvárních článků o sobě samých..., občas se na něco/někoho čeká, po x-té se zkouší jedna a táž skladba nebo se prostě jen tak blbne... Máme pocit, že jsme tam s nimi. Blíž už jim být bohužel nemůžeme.___ 6. V jedné z vrstev dokument nenásilně připomíná, jak se některé narativy ve společnosti neustále vrací: V jedné fázi vzniku Get Back slyšíme poněkud jiný text, než ten o sladké Lorettě Martin, na který jsme zvyklí. Namísto něho slyšíme rasistická slova o Pakistáncích, kteří berou lidem práci, čímž Paul sarkasticky narážel na (tehdy nedávný) projev konzervativního politika Enocha Powella, kritika členství Velké Británie v Evropské Unii a zapáleného bojovníka proti migraci. Povědomé...___ Dalo by se pokračovat. To cut the long story short: Je to celé fascinující a jako spokojený fanoušek žádám 60-hodinový director's cut..! () (méně) (více)
Tvůrce snímků Braindead, trilogií Pán prstenů a Hobit či Kinga Konga z roku 2005 Peter Jackson v roce 2016 představil světu dokument They Shall Not Grow Old. Jackson v něm využil archivní záběry z 1. světové války a pomocí moderních technologií záběry z let 1914-1918 vypadali jako nově pořízené záběry. Stejným způsobem ve své nové třídílné (téměř osmihodinové) dokumentární sérii The Beatles: Get Back Jackson využil záběry Michaela Lindsay-Hogga z natáčení tvorby desky Let It Be a opět zařídil, aby záběry pořízené na 16mm film v roce 1919 vypadali pořízené z moderní doby ve 4K. Je The Beatles: Get Back povinností pro fanoušky Beatles? No jasně! 468 celkových minut ovšem dost možná bude pro někoho obrovská překážka. Dokument je ovšem rozdělen do tří separátních dílů (po 157, 173 a 138 minutách) a díky tomu si tak můžou lidé Jacksonův dokument dál po kouskách. A nebo si ho praví magoři (dobrý den) mohou dát v kuse. Na jejich obranu je ovšem nutné říct, že The Beatles: Get Back je tak vtahující zážitek, že odtrhnout se od něj je fakt těžký. Pro lidi trpící insomnií může jít o krásně strávený večer. Jackson sám svůj dokument charakterizoval jako ´´ dokument o dokumentu´´. Hodnotné archivní záběry v nádherném remasteru a především zábavný, inspirativní, ale i smutný pohled na fungování a postupné rozpadání legendární kapely. The Beatles: Get Back jsou jednoduše klenot, který divákovi navodí pocit, že je s Beatles v jedné místnosti a prožívá s nimi jejich tvoření, obavy z toho, že skupina již 2 roky nevystupovala živě a také lehké náznaky toho, že skupina spěje k zániku. Jacksonův dokument ovšem zobrazuje pouhé menší neshody a většinu času se mu snaží navodit pocit, že i když byl rozpad kapely za rohem, tahle čtveřice nadále zažívala při tvoření alba Let It Be příjemné společné chvíle. Celkově se Jacksonův dokument nikoho nesnaží prodat v negativním světě. Yoko Ono, které dodnes dost lidí dává za vinu rozpad Beatles, naopak je zde oporou svému Johnu Lennonovi a v rámci Get Back se vlastně nějak zvlášť výrazněji neprojevuje. I z toho mála ovšem dokáže Jackson skutečně prokázat, že pro sebe byli Lennon a Ono nejspíš stvořeni. Jeden z nejsilnějších momentů je poté zpověď Paula McCartneyho o tom, že nežárlí na Lennona a Ono jako pár, ale žárlí na ně, protože kvůli Ono Lennon netvoří tolik jako dřív. V průběhu je poté čím dál tím více patrné, že i když si skupina nahrávání desky Let It Be poměrně užívá, rozpad je přeci jen neodkladný. Jackson využil spousty ohromujících a zábavných momentů, svým proslulým puntičkářstvím se všemi těmi archivními materiály musel prohrabat skutečně detailně. Celá ta atmosféra je neskutečná a v průběhu oněch osmi hodin to pohlcování nikdy nepřestane. Sledovat vzájemnou chemii čtveřice skupiny Beatles, jejich 22-denní neskutečný pracovní proces a v závěru především sledovat poslední koncert Beatles na střeše londýnské centrály Apple. Zimomriavky jsou tu! Ohromující intimní portrét konce kariéry Beatles, který má neskutečné srdíčko. Jacksonovi 4 roky práce stáli za to, společně s Dunou Denise Villeneuvea vrcholný audiovizuální zážitek roku! () (méně) (více)
REKVIEM ZA ROCK N' ROLL. Třídílný observační dokument 'Get Back' od slavného novozélandského režiséra Petera Jacksona odhaluje dosud nezveřejněné archivní záběry a audionahrávky, které velmi sugestivní optikou rámují portrét nejslavnější a nejvlivnější hudební kapely všech dob, liverpoolského kvarteta známějším pod názvem Beatles, při tvorbě jejich stěžejního alba 'Let It Be'. Peter Jackson by se měl každopádně vykašlat na důchod v Hobitíně a místo toho až do konce kariéry režírovat dokumenty, protože z původních 60 hodin materiálu sledujících tvůrčí krizi kapely, jejich emoční frustraci, ale i momenty vizionářského entuziasmu a kamarádství, Jackson zúžil na hodin 8, a vytvořil tak fascinující a neobyčejně komplexní epitaf jedný ikonický kulturní éry, která navždy změnila tvář muziky, a která skončila 30. ledna '69 na střeše Apple Corps v centru Londýna nad hlavama nic netušícího davu. Navíc vzhledem k tomu, že dokument produkovalo Disney, jsou Beatles oficiálně disney princezny. A to se vyplatí! Kam se hrabe LotR. Peace ✌️☮️🎵🖤 ()
Osobne preferujem temné a podmračené Rolling Stones, ale tohle je unikát. Peter Jackson dal slovnému spojeniu "fly on the wall" nový rozmer a odkryl štúdiové procedury rockovej kapely ako máloktorý filmár pred ním. Highlightov je viac, ale u mňa víťazí noiseová avantgarda v podaní Yoko Ono, ktorú doprevádza McCartney (!) zbesilo mlátiaci do Ringových bubnov. ()
Vynikající! Buď to diváka uhrane a jede si to nadšeně do poslední vteřiny, nebo ho to mine. Správně, tady bylo A). Dívat se na přes padesát let staré, v podstatě civilní záběry The Beatles ve kvalitě takřka minuloroční, je zážitek sám o sobě. Sledovat je při tvorbě, být tam s nimi, poznávat, jací byli, i když máme načteno a viděno... Moc pěkné. Stokrát slyšet, jednou vidět. Jo a (dodatek, který si neodpustím, poněvadž nelze přejít mlčením)... Tak ono se všeobecně ví, že Ono to celé rozprášilo, jenomže ono se toho nakecá, čili na Ono třeba já měla názor nestranný, zrovna proto, že ono se toho vždycky nakecá... Dneska? Pokud tohle uvidí svět, a pokud v něm existuje více duší, které byly vůči Ono neutrální, řekla bych, že také jim ta neutralita rychle skončí. No naprosto psycho, šílené, odpudivé cosi, co se vprdelilo zcela oprskle mezi pracující, veskrze srdečné kluky, deset čísel nejdál od Johnovy paže, takové to lepivé individuum, ze kterého člověku není dobře, které jako ošklivý duch stojí, sedí, klečí, neustále vedle Johna a pichlavým zrakem probodává vše v místnosti. Těžko šlo hlavě zakázat ty absolutně bez pardonu vyskakující záběry Nat Geo, v nichž nadšení dokumentaristé nasnímali takové ty makaky červenolící, sedící v zimě ve vodě, čumící strnule, s nasraným výrazem do jednoho bodu. Nehrozilo tuhle asociaci vyhnat z palice. Ty vole, ta tam prostě chtěla zpívat a ne že ne. Mno zpívat... Kdo viděl, ten to slyšel. Jasně, bylo to trendy, no ale nic pěkného. Ne, nikdy neříkejte svojí drahé, že je stíhačka. Nikdy. A pokud to o někom povíte, pusťte si tohle. Že ji uctivě ignorovali tři brouci, tomu rozumím. A snadné to neměli, jelikož je neustále probodávala nenávistným, dlouhým pohledem, to musela být síla, tohle snášet.. Ovšem jakmile jsme se dostali v druhé části do fáze, kdy si jí nevšímal ani Lennon, ale Ono se to o něj neustále opíralo, stále ho obíralo, šprtalo do něho, ano, správně, během samotného ostrého nahrávání desky, tak to by si asi na čelo neťukal málokdo. Z mé strany nehynoucí obdiv ke všem, kteří tohle snášeli po anglicku, z jiného bandu by letěla po prvních třech hodinách, a opravdu i s celým Johnem. Dokument staré princezně nepřidá, tak jasně, ona má v zadku, ale tutově vyléčí hromadu shovívavých lidí, kteří se, jako já, domnívali, že to nemohlo být tak hrozné. A ono bylo. ()
Pro fandy Beatles naprostá povinnost a dokonalá možnost strávit spoustu hodin se svými idoly. Já se jen velice dobře bavil a obdivoval technické převedení starých záznamů do nové podoby. ()
Pro každého beatlofila osmihodinová extáze (8 hodin? Nebylo těch natočených materiálů na 60 hodin? Kde je ten zbytek?!), vhled, jak to tenkrát, při natáčení filmu a desky vypadalo. Škoda, že se oboje týká dost možná nejslabšího alba v diskografii nejlepší kapely ever. Ale pořád je to nejhorší album v diskografii Nejlepší kapely ever, takže... (No, být kamery při natáčení takového Revolveru, White Alba nebo samozřejmě i toho Sgt. Peppera... wow wow wow). Jak už tu určitě zaznělo vícekrát, je fajn, že nám, fanouškům, Peter Jackson potvrdil, že ta atmosféra tenkrát nebyla až tak napnutá, jak se nám někteří životopisci snažili namluvit, přeci jen dokázali Brouci po Let it Be ještě natočit jednu ze svých nejlepších placek- Abbey Road. Sypat se to začalo až o něco později. Co mi ještě tento dlouhý dokument dal? Miluju Paula i Johna, ale kapelu bych s nima mít nechtěl (chudák George). Naopak s kým bych desku natáčel moc rád, je/byl George Martin. Jsem nadšen, vidět tyhle čtyři legendy při tom, co jim bylo tak přirozené, dívat se jim pod prsty, vidět, jak se natáčela ta která pecka, kterou jsem slyšel už aspoň tisíckrát... Zkrátka i když je, jak už jsem psal, Let it Be nejméně povedenou deskou Beatles (kterou posléze ještě víc pokazil Phil Spector, pokud můžete, vždycky dejte přednost vydání Let it Be... Naked), přestože je vidět, že už zdaleka nebyli tou semknutou jednotkou (George už je myšlenkami na sólové dráze, Paul nenaplňuje své ambice a John... je myšlenkami kdo ví kde), pořád jsou to kurva The Beatles! (Btw ta Yoko Ono, samozvaná nedoceněná avantgardní umělkyně, ale měla taaak moooc volného času...). ()
Opravdu vyčerpávající portrét nejgeniálnější a nejvlivnější kapely v dějinách hudby vrcholící legendárním vystoupením na střeše, které trvalo sotva půl hodiny, zatímco délka tohoto dokumentu se blíží nikoliv 6 ale 8 hodinám. Tehdy to mohlo vypadat jen jako nemístný úlet stále divnější kapely, ale z dnešního hlediska jde o zdokumentování posledních okamžiků kapely, která se stala nesmrtelnou. ()
Skutecna lahudka pro hudebni fajnsmekry a The Beatles fanousky. Nahodni kolemjdouci u toho asi chcipnou nudou, ale pro me to byla famozni retro bombicka. 9\10 ()
Byli krásní. Byli čtyři. Byli NEJ! Ringo, George, Paul a John. THE BEATLES. Dokonalý dlouhý dokument, který mohl klidně být ještě delší. Skvělá práce pane Jackson. 👍 ()
je skoro k neuvěření,že už je to víc jak padesát let,co se tohle celé odehrálo a co se Beatles nakonec rozešli každý po svém.Peter Jackson se chopil restaurování původních záběrů a z hlediska kvality to dopadlo skvostně a Get Back vypadá jako kdyby vzniklo relativně nedávno.Co už úplně nevyšlo je stopáž,která je extrémní a třeba v případě druhé "epizody",která je komplet ve studiu,celou dobu se tam jen povídá a má skoro tři hodiny je to až k nevydržení.Dobrovolně sem si tak celý dokument rozdělil do menších částí,protože dokoukat to najednou podle mě není v ničích fyzických silách.Lehce to tak sráží to,že je to jinak zajímavé a solidně to funguje nejen jako sonda oné doby,ale hlavně jako vhled do zákulisí tvorby jedné z nejslavnějších kapel ever.V tomhle případě navíc ozvláštněné tím,že šlo o jejich poslední spolupráci,což v té době narozdíl od diváka nikdo nevěděl...80% ()
Čtyřicet minut plus koncert by bylo hezké zavzpomínání, sedm a půl hodiny je čirý masochismus. ()
Šest hodin ve výjimečné společnosti, ve výjimečné chvíli jejich společné hudební cesty, plné tvůrčích okamžiků i slepých uliček se základy pro jedno dobré album a jedno budoucí legendární. Výjimečná atmosféra, která se nemůže nikdy opakovat. Kus práce týmu Petera Jacksona. Krásné večery s hudbou, která je úzce přirostlá k srdci, s lidmi, které je radost skrze tento film blíže poznat po všech knihách, dokumentech (Antologie apod.), rozhovorech, článcích, youtube videích a koncertě sira Paula v Praze. ()
The Beatles mne nikdy až tak nebrali. Všichni to poslouchali apod. Raději jsem měl The Who a další kapely ze stené éry, ale Peter Jackson, kromě technického oživení půl století starého materiálu, že vypadá jako natočený nedávno, dokázal, že mi vůbc nevadilo se dívat na 4 týpky jak zkouší legendární skladby a kecají o všem možným. A finální koncert na střeše to vše završil. Beatlemaniacs asi museli mít orgasmus několikrát po sobě. ()
fajn.... ale nic víc... ()
Vzhledem k množství natočeného materiálu by šlo o fascinující pohled do zákulisí nahrávání hudebního alba i kdyby se záběry z roku 1969 týkaly libovolné bezejmenné kapely. Tady ale jde o Beatles, navíc v poměrně turbolentním období jejich kariéry. ()
Reklama