Režie:
Maria SchraderKamera:
Benedict NeuenfelsHudba:
Tobias WagnerHrají:
Maren Eggert, Dan Stevens, Sandra Hüller, Hans Löw, Wolfgang Hübsch, Annika Meier, Falilou Seck, Jürgen Tarrach, Monika Oschek, Henriette Richter-Röhl (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Alma je vědkyně ve slavném Pergamonském muzeu v Berlíně. Aby získala pro svou práci finanční prostředky na výzkum, je přesvědčena, aby se zúčastnila mimořádného experimentu. Po dobu tří týdnů musí žít s humanoidním robotem, který se přizpůsobí jejímu charakteru a potřebám, tedy umělá inteligence navrhnutá tak, aby byl dokonalým životním partnerem. Alma se setkává s Tomem, strojem v lidské podobě, vytvořeném pouze proto, aby byla šťastná. Komicko-tragický příběh o otázkách lásky, touhy a o tom, co dělá člověka člověkem. (Film Europe)
(více)Recenze (43)
Vidieť v tomto filme len romantiku by bolo chybné a zjednodušené. Príbeh ponúka všetky jemné nuansy a odtiene ľudskej povahy, zvykov a samotného vnútra. Je to v kontraste s humanoidom a jeho logických vysvetlení rôznych záležitostí, ktoré síce ako ľudia vieme pomenovať, ale vlastným egoizmom a neúprimnosťou sa tomu bránime, lebo nechceme poznať pravdu a už vôbec nie o sebe. Film neponúka odpovede, ale naliehavo nastoľuje otázku, či sa aj v medziľudských vzťahoch chceme spoliehať na robotov ako vedomú náhradu za človeka. ()
Až příliš rutinní romantika, která občas zabrouzdá k zajímavým momentům, většinou se však do odvážnějších vod nepouští. Příjemně však uteče a nechá na divákově zvážení, v čem tkví skutečná podstata vztahů. Více zde. ()
Mohlo to být provokativní inteligentní sci-fi, bláznivá komedie nebo silné drama, ale zůstalo u průměrné romanťárny. Scénář brousí téma jen po povrchu a nestrhne, režie je nevýrazná, herci ok. Hrdinka zprvu není zajímavá ani sympatická, což se naštěstí postupně napraví. Podobná Ona s Phoenixem je po všech stránkách silnější zážitek. ()
„Neúspěšný pokus o komunikaci je důležitý pro kalibraci algoritmu na tvou osobu. Zprvu budu dělat a říkat věci, co budeš odmítat, ale tyto chyby budou postupně ubývat. Brzy bude úspěšnost mých výroků a činů mnohem vyšší. Brzy bude každý výstřel trefa.“ Jenže zatím Tom střílí slepými a silně skeptická až odmítavá Alma mu to dává pěkně sežrat…Lidské emoce jsou komplikované. Zvlášť ty ženské, ehm. S těmi může mít problémy i jinak dokonale naprogramovaný robot. A taky výtečně zahraný, Stevensovi jeho roli opravdu věříte. Mezi ním a Eggert člověk cítí chemii, i když je jejich vztah založený na odmítání a neporozumění. V každém případě jsem se dobře pobavil a mnohokrát se zasmál. A ačkoliv se to převážně tváří jako odlehčená „romanťárna“, ten posmutnělý akcent snímek posouvá zase trochu jinam. Závěr je možná až příliš doslovný, přesto to uvědomění si reality…má něco do sebe. Za mě solidní 4*. „O tomhle sní 93 % německých žen.“ - „Určitě víš, ve které skupině jsem.“ - „V těch 7 %?“ - „Jak jsi to tak rychle vypočítal?“ ()
„Na všechno má vzorce, i na prsní dvorce.“ Co je lepší? Mít za manžela neživou, ale geniální plechovku, nebo živého idiota s plechovkou piva v ruce? A souloží líp umělý romantik nebo přirozený sobecký macho? Alma už ví, pro nás ostatní viz zprávy TV Nova z budoucnosti. Ze světa: V USA pokračuje právní bitva o výživné elektronkovné mezi A.I. celebritami Rodepp a Roamber, kteří nebrali vážně slib: „Navěky spolu, ve funkčnosti i při poruše, dokud nás rez nerozdělí.“ V Alabamě dav bílých kuchyňských robotů lynčoval dva černé robotické vysavače. Z domova: V Ostravě začal soud s csfd AI-uživatelem veROBal, obviněným z homorobofobie a z útoků na přehřáté elektromobily. KVÍZOVÉ ROBOKÉNKO: [][] Největším úspěchem umělé inteligence bude: A) Až AI přepíše scénář k Vetřelci, kde Ash přesvědčí Ripleyovou, že ji miluje. B) Až Ex-Machina svému miláčkovi nasadí roboparohy. C) Až Terminátor požádá lékaře o změnu pohlaví. D) Až první robošrot obdrží Darwinovu cenu. [][] Správná odpověď je... berme to vážně. Na co jsme vlastně tak pyšní, v čem máme nad AI navrch? Etika, svědomí, city? Co jiného to je než tanec neuronů v mozku, neboli od rodičů a společnosti od dětství přebírané VZORCE chování. Co máme dál? Šidítko existenciální úzkosti, čili náboženství? Výsadu smutku „být uvnitř v sobě sám,“ či snad, nedejbože, tu dopaminovou chemickou bouři, zkratující nám mozek, nazývanou láska? Kde vůbec bereme tu namachrovanou jistotu, že nás AI nikdy nemůže nahradit? Jen proto, že zatím nedokáže zpracovat a integrovat do svých algoritmů bezbřehou lidskou hloupost a sobeckost? Pět zamyšlených hvězd za to, jak přesně ťala do živého Alma, popsáním své SAMOTY. ()
Tie najzaujímavejšie myšlienky prichádzajú až v samotnom závere a ak by bol aj zvyšok filmu tak inšpirujúci, mohlo ísť určite o lepšie dielo. V Miluj svojho robota absentuje výraznejší konflikt, len tak pohodovo plynie a my sa nemáme vlastne o nikoho či o nič báť. Čo samozrejme nemusí byť na škodu, keď si chcete oddýchnuť a popritom si zafilozofovať nad tým, či by práve toto mohlo byť riešenie ľudskej samoty. Chýbal mi taktiež aspoň náznak sci-fi atmosféry, čo neznamená, že tu musia byť prítomné dosiaľ neexistujúce mrakodrapy a stroje, avšak niečo pridané navyše k onej civilnosti by som privítal ako príjemné osvieženie. Her ako príklad tu už spomínaný v tomto smere bol, tak ho netreba pripomínať, čo som aj tak práve urobil. ()
Tak veľmi občas túžime po dokonalosti, až pri tom zabúdame na to, že práve nedokonalosť definuje našu podstatu a tvorí ľudskú výsadu a súčasne i prekliatie. ()
Nejdřív ho nechce, ale musí být spolu. Pak zjistí, že je jí s ním dobře a že ho vlastně miluje. Pak se nepohodnou, odloučí se od sebe, aby se pak onedlouho znovu setkali a prohodili si pár otřepaných větiček typu „Není to něco, čemu se říká láska?“ a po melancholickém záchvěvů duší si pomyslně opět padli do náruče. *** Dějově zcela tuctový romantický film je ozvláštněn akorát netradičním sci-fi prvkem, kdežto hlavní mužský hrdina je robot, ale jinak je to pořád tuctový romantický film plný klišé. Film má v sobě mnoho zdařilých kamerových záběrů, díky čemuž se mu o to lépe daří hrát si na něco hlubokého a k závěru tuto hru pak naplno podtrhne vytrousením několika mouder tím nejjednoduchším způsobem. V první polovině, kdy se ještě daří občas diváka zaujmout kromě kamery a půvabu hlavní herečky i vtipem, jsem doufal, že snad z filmu zůstane do konce alespoň lepší průměr, ale ke konci jsem se čím dál ukrutněji v kině nudil na to, abych dal alespoň ty 3 hvězdičky. Navíc na komedii to má na můj vkus neskutečně vleklé tempo a celý film plyne bez silnější atmosféry. Pár scén (např. ta s Tomem uprostřed jelenů) se mi líbilo, ale ve výsledku zklamání, zvlášť když jsem zjistil, že to natočila režisérka, od níž se mi její předchozí film Před ranními červánky ze života Stefana Zweiga hodně líbil. Krásný plakát sliboval mnohem větší zážitek.. [50%] ()
Robotická romantika nie je moja šálka kávy, na druhej strane tým krásnym Germánkam by fakt mali stačiť len roboty. Film chce byť čiastočne komédiou a čiastočne drámou. Všetko v chlade, presne tak roboticky, že emócie privodí jedine klavírna hudba. A zároveň sa prezentuje myšlienka, že robot môže zlepšiť aj citový život človeka, čo je na hranici sci-fi až etiky. ()
Moc pěkný film, který mě překvapil vlastně ve všem. Nebude to šálek pro každého, to ne, ale mě citlivé, v podstatě filosofické téma, doslova okouzlilo. Za mě je to snímek, který v mé filmografii oblíbených počinů nezapadne, ani nesplyne s něčím jiným. Přestože jde o povědomou romantickou love story, má originální pojetí, je komorní, jemné a přesné v každém detailu a to mi skvěle sedlo. Osamělost versus naprostá láska na míru, která není pro každého. Těžko říct, kdo by tohle chtěl, kdo nechtěl, já volím spíš vášnivou Itálii, ale znám pár jemných, osamělých duší, kterým by to udělalo život hezčí a dovedu si je v takovém vztahu představit. Příjemné, nevtíravé, racionální, ale i snové. Robot neměl chybu! ;-) ()
Zvláštní romance někde mezi Andrew: člen naší rodiny a Ona Spikea Jonzeho. ()
Filosoficka uvaha o moderni lasce ve stale izolovanejsi spolecnosti s horkosladkym tonem. O vztahu lasky a technologie. Krome sci-fi je to take romanticka komedie o umele inteligenci, ktera je vsechno, jen ne umela. Neocekavane poteseni. Vznasi otazky lasky, svobodne vule a co to je byt clovek, ale neodpovida na ne. Hologramy a roboti se zdaji skoro prirozeni. Jako kdyby to napsala Jane Austenova. ()
Na vědeckofantastickém sujetu tragikomicky formulovaná studie velkoměstského osamocení ženy, která ztratila po léta pěstovanou příležitost utvářet ryzí zkušenost v starověkých písemných znacích a poté, co se zklamala v egocentrickém mužství své doby, objevila blízkost a věrnost smrtelné duše bytosti vynalezené technickou kulturou – a snad právě díky svému ženství, otevírajícímu ji životu, poznala, jaká rizika z takového svazku plynou: androidní robot naprogramovaný přímo pro ni jen variuje ji samu, rozkládá ostatní vztahy a – s předobrazem v dětské lásce – maže minulost a spolu s ní i celý dosavadní život. Hrdinka, zprvu poměřující své síly, posléze sdílející svou možnou minulost s tímto (vý)tvorem, ovšem také přehodnocuje své hodnoty i ponětí o skutečnosti a osvojuje si nový pohled na svět, takový, jaký odpovídá tomu, po čem sní dnešní – pozdně moderní – osamělec nejsoustavněji, čili jednotě. K té odkazuje i režisérčina konstrukce mizanscény, potažmo dnešního (tj. budoucího) světa, jehož půvab tkví v odrazech a umělém osvětlení. Kontemplativní záběry na lesklé povrchy vstřebávající protilehlé záblesky a barvy, okna bez záclon znejišťující hranici interiérů a exteriérů či dvojexpozice tváří uzavírají epochu střihu a otevírají nový věk nečekaných symbióz, adresujících právě onu prapůvodní jednotu, po níž pozdně moderní člověk neúspěšně hmatá – zatímco se tříští v revidované společenské i osobní role. Hrdinka se jí dotýká v okamžicích, ve kterých se otevírá kráse prchavých všedních nálad (kdy jí jen její dech naplňuje a svádí k vzletu), a netuší, že – vzdor jejímu přesvědčenému (vsugerovanému) atheismu je za jakoukoliv radostí i překonanou starostí Boží milost. Postava robota-věci se jeví být právě takovým zrcadlem, je to povrch jiskřící jazykem, a překonání druhové hranice odhaluje, že je oduševnělým celé stvoření – tedy že v každé věci tepe malá duše, jak to mnohokrát zachytil ve svých básních Francis Jammes. Cesta k jednotě se tak přirozeně ubírá obnovováním kouzla vyprázdněného, odkouzleného světa. Je to cesta k osvobození a lásce, nesobeckému poznávání a vydávání se. Dvojznačný závěr mistrně slitý z etického soudu nad umělou inteligencí i z možného přehodnocení zazněvších slov zdaleka nic neuzavírá. Lze dále vynalézat a hledat… – Maren Eggertové se podařilo tuto životní cestu své hrdinky ztvárnit přesvědčivě, její tvář je hluboká, zrak bystrý a v poryvech krize dokáže vše prohrát, aby se pak znovu začala rozhlížet a hledat ta správná slova. Brit Dan Stevens je proti tomu dokonale koncentrovaný a ukročí-li, pochybuje divák o autenticitě jeho rozhořčení; zato jeho emoce rozehřívají a ve své prostotě otevírají přístav bloudění odvážné bližní. – Nejen k mému potěšení uvedl tuto romanci Edisonline (v rámci přehlídky Be2Can) jako další svůj příspěvek k prohloubení poznání moderní emocionality. ()
Vezmu to stručně.. První půlka filmu se mi zamlouvala, robot v podání Dana Stevense je úsměvný a místy tak nějak roztomilý, Maren Eggertová si střihla vědkyni věrohodně.. V druhé půli to začalo drhnout a ztrácet dech, moralizování mi nesedlo a ten závěr, ach jo.. Hodnotím za tři, ten námět k zamyšlení je.. ()
Po celý čas si vravím: no, priemerná rom-com blbina s pár vtipnými momentami, preboha, ako chcú tvorcovia toto ukončiť? Napadlo mi asi päť možných scénarov, no ten, ktorý napkon prišiel, medzi nimi nebol, príjemne prekvapil riadnou dávkou melanchólie, a dvihol úroveň filmu o jednu hviezdičku. ()
Po prečítaní popisu som si povzdychol "ach, ďalší film o humanoidoch". Ale napokon musím uznať, že to bolo veľmi milé prekvapenie! Vynikajúci scenár, zaujímavé prostredie múzea, a skutočne milé a vtipné postavy, ktoré celý film ťahali výrazne vpred. Skeptická Alma a ideálny Tom vytvorili skvelú dvojicu! Neustále ironické poznámky Almy a neutíchajúce snahy obetavého Toma sa parádne dopĺňali. Film však nebol len o zábave a srande, ale aj o konfrontácii s umelou inteligenciou, a nastlenou otázkou, či nie je prílišný idealizmus a dokonalosť napokon až otravný a nežiadúci? Predsa len, práve naše nedokonalosti a chybičky osobností nás robia jedinečnými - vďaka tomu je človek človekom. Nemecko opäť u mňa zabodovalo! 5* ()
I když by se mohlo zdát, že tvůrci předběhli dobu; dnes je téma UI vs člověk víc než aktuální, není to tak úplně pravda. Jakožto velký fanda sci-fi, odkojenec knih o robotech I. Asimova, ale třeba i Philipa K. Dicka, mám velmi vyhraněnou představu o tenké linii mezi člověčenstvím a binárstvím. A při vší úctě...je velmi vzdáleno tomu, jak to vidí většina ženských autorek sci-fi příběhů. Ale to ničemu nevadí. Ostatně tento film je prezentovaný jako komedie...jenže Braslavsky/Schrader, ten komický potenciál nevyužily. Ne dost, aby to odvedlo pozornost od poněkud plytkého vyhranění se vůči možnosti, vyměnit UI za partnera. Je to velmi chatrný a naivní příběh jak o UI, tak o lidech. Resp. o ženě, která je příliš pragmatická a současně lidská, než aby spadla do pasti. Nedočkáte se žádného filozofování, žádných otřepaných narážek ve stylu...když ženám nerozumí polovina populace, jak by mohli roboti... . Na druhou stranu není marné sledovat, jak se v Almě pere strach ze samoty s obavou před závislostí na stroji, který ji o všechny strachy připraví. Přesto. Na téma láska vs vědomí UI jsem viděl příliš dobrých filmů, než abych Miluj svého robota bral jinak, než jako slabý manifest jedné spisovatelky. Maren Eggert je pěkná ženská, Dan Stevens si své odvedl...výsledek jistě není průšvih. Ale cílovkou jsou tady snad jen ženy, které o UI v této souvislosti nepřemýšlely, nebo neviděly kousky jako, Ona, Humans, Lepší než my, Blade runner 2049, Westworld, A.I. Umělá inteligence...mohl bych tady vypsat dalších deset titulů, které vás o UI přimějí přemýšlet. Miluj svého robota, je vedle nich šestáková červená knihovna...ovšem bez pikantnějších scén. ()
Velmi prijemne prekvapeni. Dobry namet, hezky natoceno. Cela rada zajimavych a humornych okamziku, ktere i vedou k zamysleni. Chvalim i Dana Stevense, ten byl jako umely.-). ()
Už ten název mě zaujal, a protože mám docela ráda německé filmy, nemohla jsem si snímek Miluj svého robota nechat ujít. Po jeho zhlédnutí jsem absolutně nadšená z toho, jak se tvůrcům podařilo vybalancovat poměr komediálních, romantických a lehce filozofických prvků. Všechno do sebe krásně zapadalo, ani na okamžik jsem se nenudila. Decentní doprovodná hudba navodila příjemnou atmosféru, hereckým výkonům hlavních postav se nedalo nic vytknout a závěrečná pointa pak byla pomyslnou třešničkou na dortu. Ač jsem dost vzpurná a hašteřivá, tak jsem se občas přistihla, že bych si přála mít taky svého robota. A kdyby měl podobu Dana Stevense, vůbec bych se nezlobila. (90%) ()
V každom prípade je o čom premýšľať. Filmy s podobnou témou mam rada. Tento bol špeciálny svojou príjemnou atmosférou, formou spracovania a hereckým podaním. Tom sa naozaj veľmi snažil. Chápala som Almino triezve uvažovanie a jej vnútorný boj, medzi láskou a rozumom. Ono ten robot bude vždy len robot, bez svojej jedinečnej vône a s emóciami, ktoré však len úspešne predstiera. Aj keď robí všetko pre to, aby Almu nesklamal, občas ju neúmyselne raní. Na EQ musí ešte popracovať 🙂. ()
Reklama