Obsahy(1)
V areálu psychiatrické léčebny se jednoho dne objeví záhadný muž. Hraje skvěle na piano, ostatní pacienti ho mají rádi a on o sobě tvrdí, že je hologram z jiné planety. Doktor, jenž ztratil víru ve svou práci, si dá jeho vyléčení za svůj hlavní cíl. Ale je co léčit? (noximo)
Recenze (23)
V mém komentáři se ani tak nebudu věnovat filmu jako takovému, jako spíše mým pocitům z něj (a následnému hodnocení). Ty 3 sluncata (60%) jsem dal hlavně díky zajímavému zpracování. A jsou také důkazem toho, že jsem nulový expert na Argentinskou tvorbu. Proto, jediné co o filmu dokážu s čistým srdcem říci je, že je zajímavý..... Srovnávání s mnohem známějším snímkem "Svět podle Prota" je sice logické, ale bohužel né úplně dobré. Tenhle film přišel na svět o dost dříve než Prot,(takže by jsme se mohli bavit o vykrádání,) a také je z psychologického hlediska dosti jiný. Rěžie a herecké výkony opět spadají do kategorie "zajímavých". Mohl bych klidně napsat, že jsou herci špatní a nesympatičtí, ale opět bych vycházel ze srovnávání s již zmíněném "Protovy".... Takže film určitě všem doporučím, někomu se líbit bude, někomu ne. Ale to už tak bývá. Ps: Ke stažení je na "Uložto" v původním znění s CZ tit. ()
Poselstvím humanistické, náladově neukotvené (cynismus, melancholie, nechutný optimismus, melodramatická sentimentalita) sci-fi. Možná jde – jako v případě mezinárodně známější Oficiální verze – o reflexi přechodu argentinské společnosti od fašismu (kontrolované, normované podmínky psychiatrické léčebny) k demokracii, možná o velmi obecné podobenství o světě ztrácejícím víru a zcela určitě o významný inspirační zdroj pro Svět podle Prota. Subiela (režisér a scenárista) staví do kontrastu unaveného psychiatra, který ztratil chuť žít a přijal svou mrzkou existenci, vyhrávaje po večerech teskně na saxofon a člověka (člověka?) s jasnou vizí, který říká pravdu, i když ví, že mu nikdo neuvěří. Z dlouhých dialogů těchto dvou mužů a z „explicitních“ scén zázraků se nejen dovídáme nadbytek informací, vše je završeno doslovným, všeshrnujícím epilogem. Schází prostor pro nevyslovené, jen tušené, kvůli čemu film zklamává na duchovní rovině. Spiritualitu marně dohání náboženskými chorály, jež mimo jiné zní v přespříliš pestrém soundtracku. Saxofon, varhany, housle nebo elektronická hudba přehlušují dialogy a podobně jako neodůvodněné kamerové nájezdy a jízdy odvádějí pozornost od sdělení. Jako kdyby si režisér chtěl vyzkoušet, kolik různých prostředků k přibarvení šedivého vyprávění kinematografie ve své svobodnější podobě nabízí. Jedinkrát jsou instrumenty, které Muž hledící na jihovýchod diriguje, dokonale sladěné a vyvolávají mimořádně silný emocionální efekt – příznačně právě ve scéně, kdy si Rantes podmaní celý orchestr. 65% ()
„Dýchám, můžete se mě dotknout i já vás. Jsme dokonalé lidské kopie. Kromě jednoho malého detailu. Nedokážeme cítit.“ Když se doktor od sestry dozvídá, že nesedí počet pacientů, předpokládá, že někdo utekl. Jenže on 1 naopak dobrovolně přibyl…Byl jsem zvědavý, jak se s tématem Subiela (který mě zaujal filmem Neumírej, dokud mi neřekneš, kam jdeš) popere. Tím spíš, že jsem viděl výborný „remake“ (jestli se tomu tak dá říct) v podobě snímku Svět podle Prota se Spaceym (a během projekce jsem se snažil krotit ve srovnávání). Bavilo mě sledovat vyhořelého (či už jen apatického?) psychiatra (jehož počáteční zvědavost se stále zvětšuje až hraničí s posedlostí) stejně jako tajemného Rantese s velmi sugestivním pohledem. A to až do osudného koncertu, pak mě film už zajímal o něco méně (a psychiatr mě začal trochu štvát). Stejně jako ve Světě podle Prota (ten má však víc uspokojivý závěr) se nabízí 2 možná vysvětlení a je na divákovi, které si vezme za své (ačkoliv, je možné považovat to „posouvání“ za čirou halucinaci?). Za mě solidní 4*. ()
Minimálně už vím, kde se Gene Brewer inspiroval, když začínal psát o Protovi. Celkem příjemné konverzační drama, na kterém však zahlodal zub času a rozhodně se nedá říct, že by bylo dechberoucí. Koukat se na něj docela dá, ale na opakované sledování to není. ()
K-PAX je prostě o brutální kus lepší, což je docela pochopitelné, protože to obvykle vysokorozpočtové snímky z USA ve srovnání s převelice starými argentinskými perlami, prostě bývají. Tento počin byl tím pomyslným zubem času ohlodán dosti vydatně. Hlavní hrdina mi buď někoho brutálně připomínal, nebo jsem ho v něčem už snad zahlédl. Tak či onak, byl mi prostě sympatický. Méně mi byl sympatický doktůrek. Hlavní můj problém spočívá v tom, že už jsem zdejší příběh ve vylepšeném a svěžejším kabátě prostě viděl. Tudíž tento kousek bohužel nemá zase tak moc čím překvapit. Místy bych si dokonce troufl hovořit o nudě. Více než dva kousky ze sebe nedostanu. ()
Narozdíl od většiny spolukomentujících jsem neviděl Svět podle Prota z roku 2001 (ačkoliv vzhledem k zdejšímu hodnocení to možná někdy napravím a přes mou obecnou nechuť k americkým remakům se výjimečně na jeden po čase podívám). O to víc jsem však byl příjemně překvapen tímto argentinským dramatem z prostředí psychiatrické léčebny se zajímavou hlavní postavou záhadného cizince, jehož vyprávění a nevšední schopnosti by poukazovaly na mimozemský původ. Snímek s umělečtějším nádechem se nese v pomalém zádumčivém tempu, ale svou atmosférou (jíž krásně umocňovala melancholická sóla pana doktora na saxafon) na mě dokázal většinou hodně působit. Měl skvělý průběh, zejména pokud jde o vývoj vztahu mezi cizincem a doktorem i jejich společné dialogy rozehrávající střet dvou odlišných světů, oba herci v ústředních rolích hráli skvěle a líbilo se mi ze strany tvůrců ponechání tajuplnosti kolem hlavní postavy. Scéna s Ódou na radost patří rozhodně k těm nezapomenutelným a kvitoval jsem, že tímto radostním okamžikem film zdaleka neskončil a po chvilkovém happyendu spadl záhy ještě do většího dramatu. Na druhou stranu, přestože v závěru lze vnímat hutné poselství s kritickým (až vyloženě krutým) obrazem „normálně“ smýšlejícího lidstva, mě vývoj příběhu v posledních 15ti minutách docela zklamal, nepůsobil oproti zvyšku filmu tolik silně a definitivně si vzal sebou pátou hvězdičku, která u mě navzdory občas zbytečným vypravěčským vstupům visela dlouho ve vzduchu. I tak bych se ale nebál Muže hledícího k jihovýchodu doporučit, zvláště těm, které zmíněný remake zatím minul a možná budou tímto argentinským snímkem podobně příjemně překvapeni jako já? :) [75%] ()
Přišlo mi to jako eintopf - spousta prvků a motivů vedle sebe (hudebních, duchovních, politických, žánrových, náladových, obrazových...) a diváku, vyber si, co se ti zlíbí. V celkovém důsledku tomu pak ale chybí pro svou roztříštěnost tah na branku a silnější vyústění. Třeba jsem čekal u doktora nějaký vývoj postavy, ale ono ne - furt si smutně šmrdolí po tom všem na saxík a kouká na staré video. Má to skvělé scény - jídlo pro chudou matku s dětmi v bufetu,skutečná Óda na radost - ale v celku jsou utopeny, a navíc posledních cca 20 minut mi přijde už úplně mimo. ()
Muž hledící k jihovýchovu, který se stal více než inspirací tvůrcům amerického filmu Svět podle Prota mě zaujal stejnou měrou jako jeho následovník. Tento argeninský kousek plyne po celou dobu ve vážnější poloze, nekoná se žádné odlehčení v humorných situacích. Témat k úvahám a přemýšlení je tady snad jestě více. Třeba i smysluplnost současné psychiatrické "léčby". Lidská psychika a duševní nemoci jsou určitě jednou z nejvíce neprobádaných oblastí medicíny a většinou se místo léčení jen tlumí příznaky. Byla to ale v tomto případě duševní nemoc? Byl z jiné planety opravdu nebo se jen tak cítil, stejně jako mnozí Pozemšťané uprostřed svých rodných bližních? Nejsilnějším místem filmu pro mě určitě byla návštěva koncertu a pacientovo dirigování Ódy na radost. ()
Hudba - Pedro Aznar. Na saxofon hraje - Anders Boiarsky. Kamera - Ricardo de Angelis. Režisér Elisio Subiela věnoval tento film svému otci. CITÁT - Vítejte v pekle............ V psychiatrické léčebně se jednoho dne zjistí, že mají jednoho pacienta navíc. DIALOG: DOKTOR DENIS - Jak jste se sem dostal? RANTES - Na Zemi? Kosmickou lodí................. Je to nejlepší místo, kde se dá říci pravda - blázinec. Je velmi zajímavé sledovat rozhovory doktora Denise a údajného mimozemšťana, kterého pojmenovali Rantes. CITÁT - Já jsem určitý druh projekce a vy doktore jste robot, ale nevíte o tom.............. Mám za to, že scéna v jídelně okolo 35 minuty dá divákovi odpověď na to, zda je Rantes blázen nebo mimozemšťan. Film má několik chyb. Například mi nejde do hlavy, jak si doktor může dovolit vzít svého pacienta mimo areál blázince a ještě mu svěří své děti. Další ze záporů je hudba. Sice tu zní krásný saxofon, ale nic nedokresluje je jen takový samotář, který působí až rušivě. CITÁT - Pokud nejste blázen, musel bych připustit, že jste mimozemšťan........ ()
-4* nechci tu srovnávat s filmem K-PAX, na který si po těch letech stejně už tak přesně nepamatuju, ale zaměřím se na film samotný. Námět je rozhodně originální, i když návratů Mesiáše tu už párkrát bylo, ale tady je to hozené do roviny sci-fi. Připravte se na zajímavé konverzační drama, kde můžete nalézt dostatek filozofických podnětů pro dlouhé zimní večery. Vizuálně to však nijak výrazné není, tempo je občas uspávací a s hudebním stránkou se mi do vkusu také netrefil. Přesto bavil a tak si ode mě vymodlil hezké 3 hvězdičky. Doplněno po sledování K-Paxe: musím tomuhle trošku zvednout hodnocení aspoň na stejnou známku, protože si ji prostě zaslouží... i když lepší kabát by rozhodně zasloužil [ PŘÍBĚH: 2 /// ATMOSFÉRA: 1 /// TEMPO: 0 /// ORIGINALITA: 3 /// NÁLADA: 1 /// ART: 1 /// STYL: 1 /// CASTING: 2 (3*MAX) ] ()
Je zvláštní, jak tohle zapadlo a v životě jsem o tom neslyšel kohokoli mluvit (ani v takových těch videiích, kde ukazují filmy, u kterých je remake slavnější než originál, ale pravda, moc jsem takových videií neviděl). Nutno ale říct, že to vůbec není špatný film. Je to takové typicky argentinské (tz. pomalé, utahané, ale ne tolik aby to výrazně vadilo, i přesto ale zajímavé jak průběhem tak dějem), zajímavě se to vyvíjí, má to hned několik skvělých a nezapomenutelných scén (restaurace, koncert...) a stejně tak jsou zajímavé dialogy mezi psychiatrem a mimozemšťanem (btw, ten herec ho hraje naprosto dokonale), které rozvíjí spousty pravdivých myšlenek. Líbí se mi i to, jak je to laděně nábožensky. Ten film se mi líbil fakt hodně, dokud nepřišlo posledních 25 minut, které film posunuly film kamsi, kam jsem úplně nečekal, že se vyvine a bohužel to šlo celé do háje. Konec mě taky zklamal - nejen, že nic nevysvětlil, ale poukázal na další záhadu, která se objeví těsně před titulky a jejího vysvětlení se taky nedočkáme. Navíc postava psychiatra se nikam nevyvinula, nic se v něm nezměnilo, pořád zůstal stejný. Nakonec bohužel musím dát jenom 4*, i když jsem většinu času uvažoval i nad 5*, konec to ale celé bohužel zabil. ()
Po Pozemšťanovi je samozřejmě všechno ostatní slaboučký odvar, ale logicky jsem musel vidět cokoliv jenom vzdáleně podobného. I přes poměrně amatérské zpracování si Argentinci střihli dost zajímavý příběh, kde si člověk vlastně i po skončení nemůže být jistý tím, jak to vlastně bylo, což je důkaz parádní scenáristické práce. 85% ()
Išiel som do toho s tým, že sa to podobá Protovi, dokonca že Svet podľa Prota vyšiel z tohoto filmu. Omyl, vážení. Prostredie psychiatrickej liečebne a údajný pacient, ktorý o sebe tvrdí, že je mimozemšťan - sú jediné 2 aspekty, ktoré spájajú tieto 2 filmy. Napriek tomu, aj tento film nesie svoje posolstvo veľmi dobre. Argentínsku produkciu nepoznám takmer vôbec, napriek tomu som sa vo filme "pohyboval" veľmi dobre, čo svedčí o dobrom a vnímavom spracovaní. Herecky to možno nie je top, ale ani neurazí. Po logickej stránke, tiež nie je príbehu takmer nič vytknúť. Škoda záveru, ktorý ostal otvorený iba do polovice. Iní diváci si ale možno práve v tomto ľubujú. Hodnotenie: 70% ()
Kouknout se na tohle až po K-Paxu je jako kouknout se na Rockyho až po Warriorovi, Těžké váze a Million Dollar Baby...Oh wait, to sem udělal taky :-/ ()
Nepochybuju o tom že se "proťáci" u "čumila na jihovýchod" nějakým způsobem inspirovali. Přesto bych se většímu srovnávání vyhnul. Oba filmy se totiž myšlenkou, atmosférou i samotným zpracováním diametrálně liší, čumil je mnohem alegoričtějším dílem, ale k dokonalosti mu chybí trochu lepší zpracování, zejména scénu v barové jídelně považuju za kiks, kterej škodí asi nejvíc. I tak mě ale tohle dílko dost zaujalo. ()
Odkiaľ sa berú takéto filmy? Prečo o nich nič nevieme? Mám byť sklamaný, alebo sa tešiť, že sa po 9. rokoch dozvedám, že film, pre ktorý som začal pozerať filmy (Svet podľa Prota) je vlastne len takmer na 90% scenáristicky opísaná kópia? V každom prípade tento Argentínsky klenot nie je našťastie úplným Protom, zaslúžil sa však o jeho nápad a myšlienku a nápady si ja sakramentsky cením. Ten Americký má viac života, tento viac filozofie. Kto si myslí, že byť psychiatrom je zaujímavé povolanie, tu má dôkaz. Navyše zistíte, že minimálne rovnako zaujímavým môžete byť i vy - obyčajný človek. Krásne posolstvá... ()
Očekával jsem dialogy pacienta s psychiatrem a postupné vyvracení či potvrzování stěžejní myšlenky. Dostal jsem hardcore osmdesátkový AUDIOvizuální porno bez emoce a patřičného vyvrcholení:). ()
Celkově se jedná o zajímavý film, ovšem zpracování trochu pokulhává za v té době velice originální myšlenkou. Jako velkou chybu vidím nevhodně zvolenou hudbu, která je často i silně rušivá. Také bych asi vynechal scény s levitací předmětů, které trochu berou prostor k pochybám, ačkoliv nakonec se může zdát, že to byl jen výplod Rantésovo mysli. Výsledné skóre mi vychází někde mezi 3-4 hvězdami, ale dávám 4, za scénu s "tancujícím" blázincem. :) ()
Velmi nezvyklý, film, myšlenka. Líbí se nezvyklé pojetí vnímání světa a reality, to nemyslím s houbičkama a podobně. Řekněme mladší remake byl mnohem lepší tohle má jiný děj a zde je řešení je žádné(skoro vše je ponecháno divákově fantazii), čekala jsem, že konec lecos odhalí. Myslela jsem, že doktor najde důvod nebo minulost tohoto zvláštního člověka. Měl své kouzlo. Dopadlo to smutně, místo aby ho vyléčili tak ho doktoři zabili, paráda. Ale to je dnešní realita i když je film o něco starší než já sama. Určitý obtimismus ze života tu je i když zdi blázince a vůbec jsou potemnělého rázu. Ano, jak už zmínili někteří kolegové tady. Najdete tu lecos náladově (Matty). Ta žena zvaná Svatá byla pro mne spíše rušivým elementem i když to ona o sobě tvrdila. Už na to nekouknu znova byli tam některé scény, které nepotřebuji vidět, třeba na pitevně, zkoumání mozku. Ten film je pro lidi, kteří rádi filozofují o životě. Hudba byla slušná, hlavně saxofon. Film neurazí, ale neposadí na zadek. Myslím, že na něj nezapomenu a to nemluvě o podobné adaptaci Život podle Prota, na ten kouknu klidně znova. ()
Mám Spaceyho rád, ale argentinská původní verze JE prostě lepší. ()
Reklama