Režie:
Věra ChytilováKamera:
Jaromír ŠofrHudba:
Michael KocábHrají:
Miroslav Macháček, Tomáš Palatý, Nina Divíšková, Jan Kačer, Jiří Krampol, Jan Bidlas, Roman Fišer, František Staněk, Rita DudusováObsahy(1)
Do Vlčí boudy, staré horské chaty se symbolickým názvem, umístila režisérka a spoluautorka scénáře Věra Chytilová děj filmu, který natočila v roce 1986 na námět Daniely Fischerové. Jedenáct mladých, pečlivě vybraných účastníků lyžařského kursu prožívá pod taktovkou vedoucího a dvou instruktorů nejdramatičtější chvíle svého života. Skupina dospívajících, v níž je jeden od druhého záměrně vzdalován, je v atmosféře narůstajícího napětí a podezírání dováděna až do situace, v níž se bude muset rozhodnout, zda pro osobní záchranu obětuje jednoho ze svého středu. V tu chvíli bude záležet už jen na nich, jak „úspěšný“ bude experiment, který se začal odvíjet ve chvíli, kdy je rodiče svěřili do péče vedoucích – tří podivných bytostí… Stejně jako v předešlých filmech, i ve Vlčí boudě rozvíjí režisérka aktivní dialog s divákem. Metodou analytického pohledu jim představuje varovný obraz nebezpečných úskalí, jež člověku hrozí, zpronevěří-li se principům lidského soužití. Jaký význam přikládá Věra Chytilová spolupráci s diváky, je zřejmé z jednoho z jejích rozhovorů: „Já preferuji takového diváka, který je otevřený, vstřícný, pozorný, lačný. Není to jen ten, kdo pouze přihlíží, ale kdo spoluvytváří, koexistuje. Takový divák jsem i já, pro něho dělám filmy. V to věřím.“ Nejvýraznější postavou záhadného příběhu je neproniknutelný vedoucí kurzu zvaný Táta, kterého znamenitě zahrál Miroslav Macháček. Tato role odhalila zajímavé, dosud nevyzkoušené možnosti hercova naturelu. K působivosti filmu přispěla i sugestivní kamera Jaromíra Šofra a hudba Michaela Kocába. (Česká televize)
(více)Recenze (345)
Tento film jsem poprvé viděl v útlém dětství, kdy jsem u něj umíral hrůzou. Dodnes se mi daří v duchu evokovat jisté reminiscence záchvěvů děsu, jehož do mé mysli tehdy zaneslo zhlédnutí tohoto nevšedního českého snímku (pocházejícího mimochodem ze stejného roku, kdy došlo k černobylské havárii). Nové zhlédnutí Vlčí boudy po letech u mě přináší naopak nemalé rozčarování až zklamání - a po jakémkoli strachu ani stopy (snad vyjma obdivu k "strašidelným" úvodním i závěrečným titulkům, za které by se nemusel stydět ani Lars von Trier - ostatně jeho titulky z Antikrista i Melancholie jsou těm z Vlčí boudy velmi podobné). Asi největší slabinou tohoto filmu je herecké obsazení - kromě famózního Macháčka se sice ve filmu ještě mihne několik dobrých herců, ale naprostá většina ostatních hereckých výkonů je strašlivá, (ne)herci chaoticky tápou ve svých rolích (které jsou spíše jakýmisi archetypy, než psychologicky propracovanými figurami) a tíhnou povětšinou k přehrávání, nemluvě o jejich naprosté neschopnosti srozumitelně artikulovat (spoustě filmových replik většiny postav je skutečně velmi špatně rozumět, což je pro mě zcela nepochopitelné). Odmyslím-li si svoji averzi k děsivým hereckým výkonům a protivné kameře Jaromíra Šofra (strhávající na sebe zbytečně pozornost), pořád mi tu zůstane nevalný dojem z režijně poněkud nezvládnuté moralitky, kterou vnímám v první řadě jako tvůrčí gesto symbolické zhrzenosti Věry Chytilové z předchozích let normalizace, kdy měla dlouhá léta zakázáno točit a její snímky z nové vlny se nepromítaly. Co je pro tento film příznačné? Vlčí bouda svým pochmurným vyzněním jednak spadá do podobné celospolečenské atmosféry druhé půli 80. let, kterou zachycuje například jiný český film z té doby "Zvířata ve městě" (z r. 1989). A jednak nechá nutně při sledování v mysli vytanout asociaci s proslulým stanfordským vězeňským experimentem P. Zimbarda z r. 1971, který Chytilová zřejmě znala, byť ve Vlčí boudě jde spíše o pokus o alegorii na stav tehdejší hluboce demoralizované a celkově pokleslé společnosti v éře končícího komunistického totalitarismu. Současně je to snímek, na který lze v jistém smyslu i pohlížet jako na výrazný kontrapunkt k (o 4 roky mladšímu) filmu "Sněženky a machři", který rovněž sleduje generační konflikt mladého kolektivu a starších vedoucích v horském prostředí, ale na rozdíl od Vlčí boudy je to je v podstatě čistá komedie (zatímco Vlčí bouda žánrově osciluje kdesi mezi hororem a psychologicko-dramatickou sci-fi). Vlčí boudu dnes v první řadě vnímám jako svědectví své doby a v tomto smyslu pořád stojí za vidění, byť vkusu většinového diváka bezpochyby lépe sednou ty zmiňované Sněženky a machři - Chytilová je na průměrného čecháčka příliš filosofující tvůrce, a obávám se, že Vlčí bouda by (při povrchní recepci) už dnes mohla vyvolat nanejvýš tak úsměv z dobových kostýmů, účesů, či Kocábova pokusu o dramatickou hudbu. ()
Jeden z nejlepších filmů osmdesátých let, byť trochu opomíjený. Škoda. ()
Co to bylo....horor nebo komedie nebo jen někdo není natolik soudný, aby uznal, že neumí režírovat. Pokud se směju na celé kolo u vážně míněných scén, tak pak určitě není něco v pořádku. Herci byli také krásně komičtí. Vlčí bouda má do hororu daleko, asi jako moje sousedka do Britney Spears. A ani jako komedie nestojí za nic. 0% ()
Psychologický sci-fi horor od Věry Chytilové. Jak moc šíleně a nepředstavitelně to papírově zní, tak přesně tak moc dobré to ve výsledku je. Soukromě tento (neprávem trochu přehlížený) snímek dokonce přezdívám "české Osvícení". ;-) 80 % ()
Nechápem, ako som doteraz mohol zabudnúť na hodnotenie tohoto našeho sci-fi klenotu s "poselstvím". A to som ho videl dvakrát. Atmosféra hustejšia ako v Chate v horách, emzáci premúdrelejší ako všetci tí americkí z 50tych rokov a navyše vydarená pointa, ktorá tomu dáva onen hlbší rozmer, aby Chytilovú nemohol nikto obviniť s lacným koketovaním s "pokleslým" žánrom. Pre mňa spoločne s Tretím šarkanom vrchol tunajších mimozemských scifíčok, ktoré majú navyše detských hrdinov a napriek tomu dokážu vyvolávať poriadne zimomriavky. Možno po rokoch pôsobia trochu naivnejšie, ale myšlienky majú stále aktuálne. Chytilovej filmová reč je taká aká je, riešiť jej kamerové mecheche nemá zmysel, treba ich brať ako fakt. ()
Příjemné překvapení. Ve srovnání s dnešními horory/thrillery je tenhle trošku pomalejší a nepříliš děsivý, ale určitou atmosféru mu nemohu upřít. Rozhodně zajímavý nápad, tleskám, paní profesorko. ()
Sci-fi horor plný moralit a morbidit? :) To je Chytilová, táta, Dingo a Babeta. ;) ()
Výborný Český film, nečekal jsem že to někdy řeknu. Bavil jsem se i když ze začátku jsem se bál že to bude moc pro teen ve stylu Snažensky a machři. Ale naštěstí se to změnilo, tíživá atmosféra skvěle zahraní záporáci a vše kolem prostě paráda. Jen škoda těch dvou sester které byly na zabití. Jinak palec nahoru. ()
Tak si říkám, že Věra Chytilová viděla dnes již pozapomenutý italský snímek Penzion Edelweiss, Carpenterovu Věc, některý z tínedžerských hororů, vybrala z nich to nejzajímavější a spojila v zajímavý celek s mrazivou atmosférou... :) , no možná tomu tak nebylo. Přesto ať už spočívaly případné inspirace v čemkoliv, vidím ve Vlčí boudě stále jedno z nejoriginálnějších spojení žánrů sci-fi a hororu v takřka beztrikovém provedení, k tomu s hutným morálním poselstvím. Zatímco kdysi po prvním zhlédnutí ve mě při vzpomínce na Vlčí boudu vyvolával děsivý pocit zejména Macháčkův perfektně ztvárněný mimozemšťan „Táta“ nebo mrtvola v sněhulákovi, s každou reprízou mnohem větší důvod k zděšení shledávám v nekompromisním zrcadle lidské povahy, jaké paní režisérka tady nastavila. ,,Vy lidi, zabijáci... vraždíte po milionech! Vyhrožujete si smrtí... Je ve vás tolik zla, že se jednou vyhubíte všichni!" Trvalo mi nějaký čas, než jsem si k tomuto osobitému existenciálnímu podobenství s mrazivě strašidelnou atmosférou našel cestu a hlavně přenesl se přes jistou nechutnou pachuť, jakou ve mě dříve Vlčí bouda vyvolávala (na čemž měla značný podíl i trochu zvláštní kamera a dost vlezlé výkony všech puberťáckých neherců). Nejen závěrečná scéna, ukazující možný návod ohledně přežití ve světě naplněném zlem, spočívající v síle jednoty, vzájomného spojení a podpory, na mě pokaždé dokáže zapůsobit. V celém dění od počátku se zkouškou vlastní osobnosti a „hledání nejslabšího článku řetěze“ vnímám vysokou nadčasovost a po delší době musím tomuto filmu přidat i poslední zbývající hvězdičku. Pro mě osobně zpětně jeden ze dvou nejlepších filmů (vedle Kopytem sem, kopytem tam), jaké Věra Chytilová natočila, ke všemu zde ta atmosféra a napětí fungují opravdu po celou dobu až do konce! [95%] ()
Plejáda otřesných neherců ve vynikajícím československém hororu. Ambivalentní pocity mne provázely prakticky celý film, úžasná atmosféra opuštěné horské chaty, patologický Macháček a jeho poskoci, proti tomu banda naprostých debilů z pomocné školy, kteří zkurví svou tupostí i ten nejjednodušší dialog. Uvědomuju si, že to byl zřejmě záměr. Chytilová debily ráda točí, režíruje a skutečné herce tak i mnohdy vede, čert ví proč. Tento způsob práce se mi ale zdá poněkud nešťastným, asi vždy budu preferovat upravenost před přírodním bobrem. Viděno během Challenge tour 2015: 30 dnů se světovou kinematografií ()
Na jedné straně v české filmografii unikátní pokus o horor cílený na mladé publikum s působivou kamerou, hudbou a Miroslavem Macháčkem. Na druhé straně chytilovská moralita s až moc neherci, kteří na ledacos prostě nestačili (70%). ()
Filozofický film. Působí amatérsky, ale řada situací v něm má stálou platnost. Mimozemšťané působí jako poučení pozemšťané, co jen potřebují k životu víc zimy než člověk. Ale jen o maličko víc. Úsměvný závěr, tedy pro jeho trapnost. ()
Neviem si predstaviť, že by tento "horor" fungoval v akejkoľvek dobe. Je to fakt bouda. Bouda na dospeláka, ktorý dostane len pár pojašených detí, ktoré okrem ukričanosti žiadne seriózne herecké výkony neukázali. Vlastne hrajú hrozne, tak v tomto by som aspoň tie parametre hororu videl. ()
Jako pokus o český horor zajímavé, jako film, průměrné. Ale atmosféra by se občas dala krájet. ()
Zachycení zla panujícího mezi skupinou mladých lidí vede (téměř) k apokalypse. Gradující závěr – zbavování se zbytečností… ()
Takové norské Temné lesy v českých horách...Pozn: Ve filmu se objevili mj. tehdy amatérští herci Tomáš Palatý (Dingo) a Štěpánka Červenková (Babeta), dva blízcí spolupracovníci divadelního režiséra Petra Lébla v počátcích jeho kariéry. ()
na to, že to dělala Chytilová, to ale vůbec nebylo špatné...no, ono to nebylo špatné vůbec. Jasně, trocha moralizování musí být, jak jinak, to mi taky vadilo, ale jednak Kocábova hudba navodila hodně strašidelnou atmosféru, jednak některý detaily vyvolají mrazení v zádech spolehlivě...vedoucí zájezdu se zběsile válí ve sněhu, jinou z vedoucích najdete ve sněhulákovi...napsaný to vypadá směšně, ale do malého atmosférického horůrku to sedí víc než dobře. ()
Dokonalý sci-fi horor se sice dospívajícími herci, vlastně neherci, kteří však jsou spontánní a Věrou Chytilovou dobře režírovaní. Dlouho jsem nezažil, snad u filmu Quintet, že by mi chlad zimy a růst rampouchů naháněly takovou hrůzu. ()
Pamatuju, jak jsem z toho byl jako mladej fakt vystrašenej, hlavně ze sněhových koupelí a Dingo mě děsí i dneska, ten je dost povedenej. Toho bych nechtěl potkat ani za slunečnýho dne, natož někde v zasněženém lese. Opravdu slušná práce, o čemž zřejmě svědší i to, že to oceňujou i lidi, kteří jinak Chytilovou vůbec nemusí. A tak trochu z toho potěšitelně dýchá povědomí, že oni ty lidi, když jde do tuhého, zase takový svině, jak by se zdálo asi nebudou. I když, kdo ví.... A jen tak mimochodem, objevil tam někdo roli, kterou hrála Jitka Zelenková, která je napsána v titulcích? Já teda ne.... ()
Dobrých českých filmů existuje spousta, ale těch které patří do hororového žánru byť jen okrajově je jako šafránu. Proto jsem byl po shlédnutí tohoto snímku velmi mile překvapen. Režisérku Věru Chytilovou a její díla moc neznám, jedinou výjimkou je legendární Dědictví a tak to budu muset asi velmi rychle napravit, protože jde vidět, že tato dáma své kvality určitě má. . Režisérka dobře rozdala karty a díky barevnosti jednotlivých postav se do toho mohla pěkně pustit. Jedenáct lidí kteří se navzájem neznají spolu musí spolupracovat a legendární heslo: ‚‘‘Jeden za všechny, všichni za jednoho‘‘ začne brzy dostávat první trhliny. Sám osobně si nedokážu představit, že bych musel něco takového prožít. Protože větší bandu rozmazlených fracků jsem ještě neviděl. Samotná atmosféra začala houstnout rovněž zhruba uprostřed filmu a za pomoci kosmické hudby poslance Kocába, která do snímku perfektně zapadla se rozjela ta prává psychologická bitva, která nenechá diváka klidným. ()
Reklama